Loviturile de stat militare din Niger, din 26 iulie, și din Gabon, din
30 august anul acesta, sunt cele mai recente dintr-o serie de lovituri de
stat care au cuprins Africa de Vest și Sahel în ultimii ani.
Politicienii și mass-media occidentale au condamnat aceste răsturnări violente de guvern și au cerut revenirea președinților aleși prin constituție.
Alianța africană ECOWAS, cunoscută ca un aliat al Occidentului, și-a expulzat imediat țările membre
după loviturile de stat și chiar a amenințat noul guvern din Niger cu războiul.
Acest lucru creează impresia că președintele destituit și-a guvernat poporul în mod adecvat și
că oamenii trebuiau să fie salvați de cei care au dat lovitura de stat.
Cu toate acestea, aceștia au reacționat la loviturile de stat într-un mod complet diferit.
În Niger, Gabon și, de asemenea, în Burkina
Faso, aceștia îi aclamă pe militarii putschisti și sărbătoresc înlăturarea vechilor conducători. Cum se poate explica acest entuziasm?
Este surprinzător faptul că ultimele șase țări africane în care
președintele a fost înlăturat cu forța sunt foste colonii franceze.
Deși sunt independente de peste 60 de ani, ele se
află încă sub dictatul militar, financiar și economic al Franței.
1. militar:
Franța are încă soldați staționați în coloniile sale.
Împreună cu SUA, acestea influențează armata națională prin programe de formare pentru ofițerii africani.
2. finanțe:
În calitate de foste colonii franceze, Niger și Gabon se numără printre cele 14 state din Africa de Vest
care au fost obligate de Franța să predea 85% din rezervele lor valutare și 100% din rezervele de aur.
Ei trebuie să păstreze francii CFA [= francul vest-african] din perioada colonială ca monedă până în prezent.
Cursul de schimb este dictat de
banca centrală franceză în beneficiul Franței:
În 1994, de exemplu, aceasta a devalorizat peste noapte francul CFA, ceea ce a însemnat că
exporturile din colonii valorau doar jumătate, iar prețurile de import au crescut cu 50 %.
Prin urmare, nu este surprinzător faptul că nouă din cele 14 țări CFA se numără printre cele mai sărace din lume, în ciuda bogăției lor în materii prime.
A treia economie:
Europarlamentarul Martin Sonneborn ridică problema exploatării economice sistematice și a consecințelor acesteia, după cum urmează:
Nu există nicio mină de aur activă în Franța.
Cu toate acestea, acest (fost) stat colonial criminal deține a patra cea mai mare rezervă de aur din lume, cu 2.436 de tone.
Mali, (fosta) colonie franceză, are exact 0,0 tone de aur, deși are câteva zeci de mine (inclusiv
14 mine oficiale) în țară, de unde se extrag 70 de tone de aur pe an.
Din venitul obținut din aproape 60 de tone de aur extras de (aproximativ)
600.000 de copii din (fosta) colonie franceză Burkina Faso, doar 10% revine țării,
dar 90% revine corporațiilor multinaționale de exploatare a aurului. [ ...
] Fosta colonie franceză din Niger are cele mai bogate minereuri de uraniu
din Africa și este al șaptelea producător de uraniu din lume, dar, potrivit
Băncii Mondiale, 81,4% dintre cetățenii săi nu sunt conectați la rețeaua electrică.
40 % dintre locuitori trăiesc sub pragul sărăciei, o treime dintre copii sunt subponderali, iar rata analfabetismului este de 63 %.
Doar jumătate dintre locuitori au acces la apă potabilă curată și doar 16 % sunt conectați la un sistem de canalizare adecvat. [ ... ]
Cum se poate ca Africa, care are atâta bogăție, să fi devenit cel mai sărac continent din lume?
Potrivit lui Sonneborn, politologul Michael Parenti are un răspuns foarte simplu
la această întrebare: Țările sărace nu sunt "subdezvoltate", ci "supraexploatate".
Din această perspectivă, recentele lovituri de stat par a fi o tentativă tardivă
a Africii de a se elibera de sistemul de exploatare și opresiune.
Noul șef de stat din Burkina Faso, Ibrahim Traoré, descrie cei opt ani care au precedat
lovitura de stat din 2022 ca fiind cea mai barbară și violentă formă de neocolonialism imperial.
La summitul african de la Sankt Petersburg din iulie, Traoré a făcut
apel la toți reprezentanții statelor africane să elibereze continentul de acest sistem.
El a spus: "Problema este reprezentată de șefii de stat africani care nu
contribuie cu nimic la lupta popoarelor și chiar cântă aceeași melodie cu imperialiștii.
Ne numesc milițieni, oameni care nu respectă drepturile omului. Despre ce drepturi ale omului vorbesc?
[...] Noi, șefii de stat africani, trebuie să încetăm să ne comportăm
ca niște marionete care sar de fiecare dată când imperialiștii trag sforile.
Dar de ce statele africane nu s-au eliberat de mult timp de
acest sistem? Sunt oare președinții lor doar niște marionete ale intereselor occidentale?
Privind la trecutul recent, fostul reprezentant al Uniunii Africane în SUA, Dr.
Arikana Chihombori-Quao, explică faptul că acei lideri care au încercat să obțină
ce este mai bun pentru poporul lor au fost asasinați.
Chiar înainte ca un președinte să ajungă la putere, există tabuuri pentru el:
Armata, finanțele, resursele minerale.
Nu trebuie să se atingă de acestea, pentru că dacă o face, s-ar putea să nu supraviețuiască zilei.
Atâta timp cât evită aceste domenii, i se permite să guverneze așa cum dorește.
Stimați telespectatori, nu este o bătaie de joc atunci când politicienii și mass-media occidentale
vorbesc despre păstrarea ordinii constituționale, când în realitate se referă doar la acei președinți
care stau cu mâinile în sân și privesc cum țările lor sunt vândute?
În acest context, cererea de repunere în funcție a președintelui nigerian nu apare oare într-o cu totul altă lumină?
Cu ce drept confederația vest-africană ECOWAS, care a amenințat Nigerul cu războiul imediat după lovitura de
stat, cere menținerea unei ordini constituționale care nu asigură o viață demnă pentru locuitorii săi?
În mod clar, nu este vorba despre protejarea democrației, care este modul în care țările
occidentale își justifică în mod constant acțiunile lipsite de scrupule, ci despre politici economice și
de putere, pentru care ECOWAS s-a corupt pe sine, precum și politicienii și mass-media occidentale.
Prin urmare, depinde de noi toți să încetăm să mai acceptăm acest dublu standard flagrant. Este timpul ca un tribunal internațional independent al poporului să fie format pentru a asigura dreptatea și pentru a-i trage la răspundere pe cei vinovați.