Vojaška udara v Nigru 26. julija in v Gabonu
30. avgusta letos sta najnovejša v vrsti udarov, ki
so v zadnjih letih zajeli Zahodno Afriko in Sahel.
Zahodni politiki in mediji so obsodili te nasilne strmoglavljenja vlad in pozvali k vrnitvi ustavno izvoljenih predsednikov.
Afriška zveza ECOWAS, znana kot zaveznica Zahoda, je po državnih pučih nemudoma
izgnala svoje članice in novi vladi v Nigru celo zagrozila z vojno.
To ustvarja vtis, da je odstavljeni predsednik ustrezno upravljal svoje
ljudstvo in da je bilo treba ljudstvo rešiti pred zarotniki.
Vendar so se ti na prevrate odzvali povsem drugače.
V Nigru, Gabonu in Burkini
V Fasu se veselijo vojaških pučistov in proslavljajo odstranitev starih oblastnikov. Kako je mogoče razložiti to navdušenje?
Presenetljivo je, da je zadnjih šest afriških držav, v
katerih je bil predsednik nasilno odstranjen, nekdanjih francoskih kolonij.
Čeprav so neodvisne že več kot 60 let, so
še vedno pod vojaškim, finančnim in gospodarskim diktatom Francije.
1. vojaški:
Francija ima v svojih kolonijah še vedno nameščene vojake.
Skupaj z ZDA vplivajo na domačo vojsko s programi usposabljanja afriških častnikov.
2. finance:
Niger in Gabon sta kot nekdanji francoski koloniji med 14 zahodnoafriškimi državami, ki jim je
Francija naložila, da morajo predati 85 % svojih deviznih rezerv in 100 % zlatih rezerv.
Kot valuto morajo do danes ohraniti franke CFA [= zahodnoafriški frank] iz kolonialne dobe.
Njen menjalni tečaj v korist
Francije narekuje francoska centralna banka:
Leta 1994 je na primer čez noč devalvirala frank CFA, kar je pomenilo, da je bil
izvoz iz kolonij vreden le polovico, uvozne cene pa so se povečale za 50 %.
Zato ni presenetljivo, da je devet od 14 držav CFA med najrevnejšimi na svetu, čeprav so bogate s surovinami.
3. gospodarstvo:
Evropski poslanec Martin Sonneborn izpostavlja vprašanje sistematičnega gospodarskega izkoriščanja in njegovih posledic:
V Franciji ni niti enega aktivnega rudnika zlata.
Kljub temu ima ta (nekdanja) zločinska kolonialna država z 2 436 tonami četrte največje zlate rezerve na svetu.
(Nekdanja) francoska kolonija Mali ima natanko 0,0 tone zlata, čeprav ima v državi več
deset rudnikov (vključno s 14 uradnimi), v katerih ga letno izkopljejo kar 70 ton.
Od prihodka od skoraj 60 ton zlata, ki ga v (nekdanji) francoski koloniji Burkina
Faso izkoplje (približno) 600.000 otrok, gre le 10 % v državo, 90 % pa
v roke multinacionalnih korporacij, ki se ukvarjajo s pridobivanjem zlata. [ ...
] (Nekdanja) francoska kolonija Niger ima najbolj kakovostno uranovo rudo v Afriki
in je sedma največja proizvajalka urana na svetu, vendar po podatkih Svetovne
banke 81,4 % njenih prebivalcev sploh ni priključenih na električno omrežje.
40 % jih živi pod pragom revščine, tretjina otrok ima premajhno telesno težo, stopnja nepismenosti pa je 63 %.
Le polovica prebivalcev ima dostop do čiste pitne vode, le 16 % pa je priključenih na ustrezne sanitarije. [ ... ]
Kako je mogoče, da je Afrika, ki ima toliko bogastva, postala najrevnejša celina na svetu?
Po Sonnebornovih besedah ima politolog Michael Parenti na to vprašanje
zelo preprost odgovor: Revne države niso "nerazvite", temveč "preveč izkoriščane".
S tega vidika se zdi, da so nedavni državni udari
zapozneli poskus Afrike, da se osvobodi sistema izkoriščanja in zatiranja.
Novi državni voditelj Burkine Faso Ibrahim Traoré osem let pred državnim udarom
leta 2022 opisuje kot najbolj barbarsko in nasilno obliko imperialnega neokolonializma.
Traoré je julija na vrhu Afrike v Sankt Peterburgu pozval
vse predstavnike afriških držav, naj celino osvobodijo tega sistema.
Dejal je: "Težava so afriški voditelji držav, ki nič ne prispevajo
k boju ljudi in celo igrajo isto melodijo kot imperialisti.
Imenujejo nas milice, ljudi, ki ne spoštujejo človekovih pravic. O katerih človekovih pravicah govorijo?
[...] Voditelji afriških držav se moramo nehati obnašati kot
lutke, ki skočijo vsakič, ko imperialisti potegnejo za vrvice.
Toda zakaj se afriške države že zdavnaj niso osvobodile tega
sistema? Ali so njihovi predsedniki res le lutke zahodnih interesov?
Dr. Arikana Chihombori-Quao, nekdanja predstavnica Afriške unije v ZDA, ob
pogledu na nedavno preteklost pojasnjuje, da so bili tisti voditelji,
ki so poskušali doseči najboljše za svoje ljudi, umorjeni.
Preden predsednik sploh pride na oblast, zanj obstajajo tabuji:
Vojska, finance, mineralni viri.
Ne sme se jih dotakniti, ker v nasprotnem primeru morda ne bo preživel dneva.
Dokler se izogiba tem področjem, lahko vlada, kot želi.
Dragi gledalci, ali ni smešno, ko zahodni politiki in mediji govorijo
o ohranjanju ustavnega reda, v resnici pa imajo v mislih le
tiste predsednike, ki mirno gledajo, kako se njihove države prodajajo?
Ali se v tem kontekstu zahteva po ponovni vrnitvi nigerijskega predsednika ne kaže v povsem drugačni luči?
S kakšno pravico zahodnoafriška konfederacija ECOWAS, ki je Nigru takoj po državnem udaru
zagrozila z vojno, zahteva ohranitev ustavne ureditve, ki prebivalcem ne zagotavlja dostojnega življenja?
Očitno ne gre za zaščito demokracije, s katero zahodne države nenehno opravičujejo
svoja brezobzirna dejanja, temveč za trdo gospodarsko politiko in politiko moči, za
katero je ECOWAS pokvaril tako sebe kot zahodne politike in medije.
Zato moramo vsi prenehati sprejemati ta očitna dvojna merila. Skrajni čas je, da se ustanovi neodvisno mednarodno ljudsko sodišče, ki bo zagotovilo pravico in odgovorne storilce poklicalo na odgovornost.