Samal ajal kui sõda Ukrainas jätkub ootamatu ägedusega, eskaleerus 2023. aasta
oktoobris konflikt Iisraeli ja palestiinlaste vahel ning arenes kiiresti
uueks sõjaks.
Sõda Ukrainas on nõudnud mõlemal poolel sadu tuhandeid inimelusid, sundinud miljoneid inimesi oma
kodudest põgenema ja hävitanud suuri alasid Ukrainas.
Gaza sõja ohvrite arv on samuti tõusnud.
Sajad tuhanded palestiinlased on sunnitud põgenema ja üha suuremad alad
Gaza sektoris on laastatud.
Sõdade finants- ja majandusmõju on samuti katastroofiline.
Ainuüksi Ukraina ülesehitamise kulud on Euroopa Investeerimispanga hinnangul
1,1 triljonit dollarit.
Kogu maailmas põhjustas Ukraina sõda ainuüksi 2022. aastal 1650 miljardi USA dollari
suuruse majandusliku kahju.
Maailmakaubandus kukkus kokku ning energia- ja toiduhinnad tõusid plahvatuslikult, samal
ajal kui sõdivad pooled ja nende toetajad põletasid sõjas sõna otseses mõttes
ära hädavajalikud rahalised vahendid.
Seisuga 31. juuli 2023 olid need järgmised summad:
EL 84,8 miljardit eurot, USA 69,5 miljardit eurot, Saksamaa 20,9 miljardit eurot ja Ühendkuningriik
13,8 miljardit eurot.
Gaza sõjas on Iisrael ja USA nüüdseks kokku leppinud sõjalise abi andmises peaaegu 34 miljardi
euro ulatuses.
Seda arvestades tuleks sõjad tegelikult kohe lõpetada.
Kuid nagu finants- ja majandusekspert Ernst Wolff järgmises saates
selgitab, puudub huvi sõdade lõpetamise vastu,
mis seletab ka sõja lõpmatust Ukrainas.
Wolffi kommentaarid on kooskõlas USA uuriva ajakirjaniku David Sorenseni kommentaaridega
tema dokumentaalfilmis "Iisrael - Saladuse paljastamine". [www.kla.tv/Israel/27342].
Sorensen esitab veenvaid tõendeid selle kohta, et Gaza sõda oli tahtlikult lavastatud.
See tähendab, et ka see sõda on üsna ilmselgelt soovitud.
Nüüd kuulake Ernst Wolffi nende sõdade põhjuste kohta.
Tere, siin Ernst Wolff.
Friedrich Schiller ütles kunagi, et parim kaupmees on sõda.
Ta muudab raua kullaks.
See kehtib ka meie ajal.
Pärast Ukrainat kogeme praegu järgmist sõda Iisraelis ja kaugemalgi
Lähis-Idas.
Mõlema sõjaga kaasnevad poliitilised ja meediakampaaniad, mis on peaaegu eranditult
seotud vaenlase süüdistamisega sõjas ning oma poliitika kriitikute laimamise
ja vaigistamisega.
On põhjus, miks neid kampaaniaid viiakse läbi tohutute rahaliste kulutustega ja miks neid toetavad
arvukad rahvusvahelised organisatsioonid, sealhulgas sihtasutused ja valitsusvälised organisatsioonid:
Nad lükkavad avalikkuse tähelepanu kõrvale tähtsast küsimusest,
kes on tegelikult nende sõdade võitjad ja kes on lisaks kannatanutele ja ohvritele
ka kaotajad?
Mida tähendab selline sõda majanduslikult?
Vaadakem põhjalikult, mida tähendab üleminek rahumajandusest
sõjamajandusse:
Esimene tagajärg on see, et tuleb toota rohkem relvastust.
Selle korralduse annab valitsus, kes peab ka kogu asja rahastama.
Ta teeb seda maksumaksjate raha eest, mille rahvas on varem teeninud.
Seega on põhimõtteliselt tegemist ümberjaotamisega.
Maksumaksjate raha voolab valitsuse otsuse tulemusena kaitsetööstuse
taskusse.
Nüüd võib esitada vastuväite, et enamik valitsusi on suurtes võlgades
ja neil ei ole eelarvelisi vahendeid kaitsetööstuse edendamiseks.
Neil on ka selleks lahendus:
Valitsused saavad raha endale.
Selleks emiteerivad nad riigivõlakirju, mida nad ostavad keskpangalt ja
annavad need edasi kommertspankadele.
Seda tehes edendavad nad aga raha loomist,
sest see protsess ei tähenda midagi muud kui seda, et uut raha tuleb luua tühjalt
kohalt.
See uus raha suurendab aga kogu rahapakkumist ja seega kiirendab inflatsiooni.
See omakorda sundvõõrandab tavakodanikku, kes sellisel juhul ei maksa mitte oma
maksudega, vaid oma ostujõu kaotusega.
Igal juhul on sõja kaotajateks tavakodanikud, kellega ei konsulteeritud
sõja alustamise otsuse tegemisel.
Teisisõnu on tegemist jõukuse sunniviisilise ümberjaotamisega suurest
enamusest väikesele vähemusele.
Vaatame seda vähemust lähemalt.
Loomulikult hõlmab see eelkõige relvatootjaid, st kaitsetööstust.
Ukraina ja Iisraeli puhul tähendab see eelkõige USA relvatööstust, mis on mõlema
riigi peamine tarnija.
Kuid nende suurettevõtted nagu Lockheed Martin, Raytheon, Boeing ja Northrop ei ole
ainsad võitjad.
Sõda tähendab, et relvi on vaja suurtes kogustes ning neid tuleb pidevalt
varustada ja toota.
See õhutab muidugi konkurentsi kaitseettevõtete vahel, kes
laiendavad oma võimekust suures mahus.
See nõuab aga investeeringuid ja nad ei saa raha selleks mitte kingitusena,
vaid pankadelt laenude kujul.
Nii on ka pangad, kelle äritegevust sõda elavdab.
Kuid see ei ole veel kõik, sest me
elame neljanda tööstusrevolutsiooni ajastul, kus relvatööstus
on tehnoloogiliselt sõltuv IT-tööstusest.
Lihtsalt meeldetuletus:
Enne kui Internet anti erakasutusse, oli see ka puhtalt sõjaline vahend.
Teisisõnu, lisaks kaitsetööstusele ja pankadele kuuluvad ka IT-hiiglased sõja
suurte võitjate hulka.
Nüüd muutub asi huvitavaks,
sest nüüd tekib oluline küsimus:
Kes seisab USA kaitseettevõtete, Wall Streeti pankade ja Silicon Valley IT-hiiglaste
taga?
Alustame kaitseettevõtetest:
Lockheed Martini, Raytheoni ja Northropi peamised aktsionärid on varahaldurid Vanguard,
State Street ja BlackRock.
Vanguard on ka Boeingi suurim institutsionaalne aktsionär.
Sama kehtib täna ka Wall Streeti pankade kohta.
Vaadakem lihtsalt viit suurimat, olgu see siis
JP Morgan Chase, Bank of America, City Group, Wells Fargo või U.S. Bancorp:
Vanguard, BlackRock ja State Street on kõigi nende peamiste aktsionäride hulgas.
Ja lõpetuseks vaatleme Silicon Valley suurimaid IT-ettevõtteid.
Samuti leiame tavapäraseid varahaldureid Apple'is, Microsoftis, Amazonis ja Alphabetis.
Kui te siis arvestate, et Vanguard on BlackRocki suuraktsionär
ja mõlemad on State Streeti suuraktsionärid,
siis mõistate, kes meie maailma täna valitseb.
Valitsused kindlasti mitte!
Nüüd tekib küsimus: Kes on State Streeti, Vanguardi ja BlackRocki taga?
Ernst Wolffi sõnul on nad varahaldurid.
Kuid nad ei halda lihtsalt suvalisi varasid;
Wolffi sõnul haldavad nad superrikaste, sealhulgas Rothschildide, Rockefelleri, Warburgide,
Goldman Sachsi, Bill Gatesi, Warren Buffeti ja Elon Muski varasid.
Rothschildid näiteks andsid BlackRockile üle umbes 2,8 triljonit USA
dollarit, muutes selle ühe hoobiga maailma suurimaks varahalduriks.
Nii et taas kord on väike grupp ülirikkaid inimesi nende sõdade ainsad kasusaajad.
Kui arvestada ka seda, et juhtivad Lääne valitsusjuhid, nagu Joe Biden,
Emmanuel Macron, Rishi Sunak ja Ukraina peaminister Volodõmõr Zelenski, on nende
ringkondadega tihedalt seotud, siis on ilmne, et see rühm oma ülemäärases võimu
ja jõukuse püüdluses süstemaatiliselt surub inimesi sõda, viletsust ja
vaesust.
Seetõttu on oluline, et kriisikasumite ülemaailmne keeld jõustataks.
Kui mingitest katastroofidest ei saa enam kasumit teenida, vaid sel viisil teenitud kasumit tuleb kasutada näiteks taastamiseks või kahjude minimeerimiseks, siis lõpeb see kuri mäng järsku.