Miközben az ukrajnai háború hirtelen hevességgel folytatódik, az Izrael és a palesztinok
közötti konfliktus 2023 októberében eszkalálódott, és gyorsan újabb háborúvá
fajult.
Az ukrajnai háború mindkét oldalon több százezer emberéletet követelt, milliók kényszerültek otthonaik
elhagyására, és Ukrajna nagy területeit pusztította el.
A gázai háború áldozatainak száma is egyre nő.
Palesztinok százezrei kényszerültek menekülni, és a Gázai övezet egyre nagyobb
területei pusztulnak el.
A háborúk pénzügyi és gazdasági hatása is katasztrofális.
Csak Ukrajna újjáépítésének költségeit az Európai Beruházási Bank 1,1
billió dollárra becsüli.
Világviszonylatban az ukrajnai háború csak 2022-ben 1650 milliárd USD
gazdasági kárt okozott.
A világkereskedelem összeomlott, az energia- és élelmiszerárak robbanásszerűen megemelkedtek,
miközben a háborúban részt vevő felek és támogatóik szó szerint elégették a háborúban
sürgősen szükséges pénzeszközöket.
Ezek 2023. július 31-én a következő összegek voltak:
EU 84,8 milliárd euró, USA 69,5 milliárd euró, Németország 20,9 milliárd euró és az Egyesült
Királyság 13,8 milliárd euró.
A gázai háborúban Izrael és az USA most közel 34 milliárd eurós katonai segélyről
állapodott meg.
Ennek fényében a háborúkat valójában azonnal le kellene állítani.
Ahogy azonban Ernst Wolff pénzügyi és gazdasági szakértő a következő műsorban
kifejti, a háborúk befejezéséhez nincs érdekeltség, ami
az ukrajnai háború végtelenségét is megmagyarázza.
Wolff megjegyzései egybecsengenek David Sorensen amerikai oknyomozó újságíró Izrael - Egy rejtély
leleplezése című dokumentumfilmjében tett megjegyzéseivel. [www.kla.tv/Israel/27342].
Sorensen meggyőző bizonyítékot szolgáltat arra, hogy a gázai háborút szándékosan megrendezték.
Ez azt jelenti, hogy ezt a háborút is nyilvánvalóan akarják.
Most pedig hallgassuk meg Ernst Wolffot a háborúk okairól.
Helló, Ernst Wolff vagyok.
Friedrich Schiller mondta egyszer, hogy a legjobb kereskedő a háború.
A vasat arannyá változtatja.
Ez napjainkban is igaz.
Ukrajna után jelenleg a következő háborút éljük át Izraelben és azon túl
a Közel-Keleten.
Mindkét háborút olyan politikai és médiakampányok kísérik, amelyek szinte kizárólag azzal foglalkoznak,
hogy az ellenséget hibáztassák a háborúért, valamint hogy rágalmazzák és elhallgattassák
a saját politikájuk kritikusait.
Nem véletlen, hogy ezeket a kampányokat óriási anyagi ráfordítással és számos nemzetközi
szervezet, köztük alapítványok és nem kormányzati szervezetek támogatásával végzik:
Elvonják a közvélemény figyelmét arról a mindent eldöntő kérdésről,
hogy valójában kik a győztesei ezeknek a háborúknak, és az érintetteken és az áldozatokon
kívül kik a vesztesei?
Mit jelent gazdaságilag egy ilyen háború?
Vessünk egy alapvető pillantást arra, hogy mit jelent a békeidőszaki gazdaságról a háborús
gazdaságra való átállás:
Az első következmény az, hogy több fegyverzetet kell gyártani.
Az erre vonatkozó megbízást a kormány adja ki, amelynek az egészet finanszíroznia is kell.
Mindezt az adófizetők pénzéből teszi, amelyet korábban a lakosság keresett meg.
Tehát alapvetően újraelosztásról van szó.
Az adófizetők pénze egy kormányzati döntés eredményeként a védelmi ipar
zsebébe vándorol.
Most felhozható az az ellenvetés, hogy a legtöbb kormány súlyosan el van adósodva, és nem
rendelkezik a védelmi ipar fellendítéséhez szükséges költségvetési forrásokkal.
Erre is van megoldásuk:
A kormányok maguknak szerzik meg a pénzt.
Ennek érdekében államkötvényeket bocsátanak ki, amelyeket a központi banktól vásárolnak
meg, és továbbadnak a kereskedelmi bankoknak.
Ezzel azonban elősegítik a pénzteremtést,
mert ez a folyamat semmi mást nem jelent, mint hogy a semmiből új pénzt kell
teremteni.
Ez az új pénz azonban növeli a teljes pénzkínálatot, és így az inflációt.
Ez viszont kisajátítja az egyszerű állampolgárt, aki ebben az esetben nem az adójával,
hanem a vásárlóereje elvesztésével fizet.
A háború vesztesei mindenesetre az egyszerű polgárok, akiket nem kérdeztek
meg a háborúról szóló döntésről.
Más szóval, ez a vagyon kényszerű újraelosztása a nagy többségtől
egy kis kisebbség felé.
Nézzük meg közelebbről ezt a kisebbséget.
Természetesen ez elsősorban a fegyvergyártókat, azaz a védelmi ipart jelenti.
Ukrajna és Izrael esetében ez mindenekelőtt az amerikai fegyveripart jelenti, amely mindkét
országban a fő beszállító.
Az olyan nagyvállalatok, mint a Lockheed Martin, a Raytheon, a Boeing és a Northrop azonban nem
az egyetlen nyertesek.
A háború azt jelenti, hogy hatalmas mennyiségű fegyverre van szükség, és ezeket folyamatosan pótolni
és előállítani kell.
Ez természetesen fokozza a versenyt a védelmi vállalatok között,
amelyek nagymértékben bővítik kapacitásaikat.
Ehhez azonban beruházásra van szükség, és a pénzt ehhez nem ajándékba kapják,
hanem hitel formájában a bankoktól.
Így a bankok is, amelyeknek az üzletét fellendíti a háború.
De manapság ez még nem minden, hiszen
a negyedik ipari forradalom korát éljük, amelyben a fegyveripar
technológiailag függ az IT-ipartól.
Csak emlékeztetőül:
Mielőtt az internetet magánhasználatra bocsátották volna, az internet is tisztán katonai létesítmény volt.
Más szóval a védelmi ipar és a bankok mellett az IT-óriások is a háború nagy
nyertesei közé tartoznak.
Most válik érdekessé a dolog,
mert most merül fel a mindent eldöntő kérdés:
Ki áll az amerikai védelmi vállalatok, a Wall Street-i bankok és a Szilícium-völgy informatikai
óriásai mögött?
Kezdjük a védelmi vállalatokkal:
A Lockheed Martin, a Raytheon és a Northrop fő részvényesei a Vanguard, a State Street
és a BlackRock vagyonkezelők.
A Vanguard a Boeing legnagyobb intézményi részvényese is.
Ugyanez vonatkozik ma a Wall Street-i bankokra is.
Nézzük csak meg az öt legnagyobbat, legyen az a JP
Morgan Chase, a Bank of America, a City Group, a Wells Fargo vagy a U.S. Bancorp:
A Vanguard, a BlackRock és a State Street mindegyikük fő részvényesei közé tartozik.
Végül pedig nézzük meg a Szilícium-völgy legnagyobb IT-vállalatait.
A szokásos vagyonkezelőket találjuk az Apple, a Microsoft, az Amazon és az Alphabet vállalatnál is.
Ha aztán figyelembe vesszük, hogy a Vanguard a BlackRock egyik
fő részvényese, és hogy mindkettő
a State Street fő részvényese, akkor rájövünk, hogy ki uralja ma a világunkat.
A kormányok biztosan nem!
Most felmerül a kérdés: Ki áll a State Street, a Vanguard és a BlackRock mögött?
Ernst Wolff szerint ők vagyonkezelők.
Azonban nem akármilyen vagyont kezelnek;
Wolff szerint a szupergazdagok, köztük a Rothschildok, Rockefellerek, Warburgok,
Goldman Sachs, Bill Gates, Warren Buffet és Elon Musk vagyonát kezelik.
A Rothschildok például mintegy 2,8 billió dollárt utaltak át a BlackRocknak,
és ezzel egy csapásra a világ legnagyobb vagyonkezelőjévé vált.
Tehát ismét a szupergazdagok kis csoportja az egyetlen haszonélvezője ezeknek a háborúknak.
Ha azt is figyelembe vesszük, hogy olyan vezető nyugati kormányfők, mint Joe Biden,
Emmanuel Macron, Rishi Sunak és Volodimir Zelenszkij ukrán miniszterelnök is szoros kapcsolatban állnak
ezekkel a körökkel, akkor nyilvánvalóvá válik, hogy ez a csoport a hatalom és a gazdagság iránti
túlzott törekvése során módszeresen háborúba, nyomorba és szegénységbe taszítja az
embereket.
Ezért alapvető fontosságú, hogy érvényre juttassuk a válságból származó nyereség globális tilalmát.
Ha már nem lehet nyereséget termelni bármilyen katasztrófából, hanem az így szerzett nyereséget például újjáépítésre vagy kárminimalizálásra kell fordítani, akkor ez a gonosz játék hirtelen véget ér.