Vi kommer nu till ett fjärde bidrag.
Och nu träder den andra advokaten in i ringen, som redan
i sin rubrik har avslöjat att han
inte kommer att rygga tillbaka för någon Goliat.
Jag älskar den här titeln.
Vet du vad han heter?
"Ingen försoning utan ny bedömning."
Är det musik i våra öron?
Ingen försoning utan ny bedömning.
Ja, det stämmer.
Den här advokaten kommer från Tyskland,
men han är med oss i dag från Mallorca
via vår mobila studio.
Naturligtvis kommer han inte att fokusera på schweizisk lag,
som vi redan har haft.
Han kommer naturligtvis att arbeta med tysk och, förmodar jag, europeisk lagstiftning.
Och vi är nyfikna på att se om vi kan komma på andra lösningar.
Får jag fråga om förbindelsen överhuvudtaget är etablerad?
Ja, kopplingen finns där.
Okej, då.
Då vill jag tacka er, advokat Ralf Ludwig,
för att ni inte överger oss lekmän och förklarar
för oss vilken rättslig väg och vilka rättsliga medel som står till
buds när en hel nation överges av sina beskyddare.
Innan du börjar med dina expertkommentarer,
låt oss ta en titt på din intressanta
korta biografi.
Lycka till.
Ralf Ludwig
Ralf Ludwig föddes 1972 i Osterode am
Harz i Niedersachsen och är advokat.
Han är specialiserad på socialrätt, förvaltningsrätt och konstitutionell rätt.
Sedan Coronakrisen har han även arbetat inom området
för straff- och tillsynslagstiftning.
Principen för hans arbete som advokat hittar du
på webbplatsen för hans advokatbyrå.
"Den som accepterar ondska utan motsägelse arbetar faktiskt med den. "
I början av coronapandemin fick Ralf Ludwig ett beslut
från den federala författningsdomstolen om att
demonstrationer inte skulle förbjudas över hela linjen, inte ens i kristider.
Han drev igenom den stora demonstrationen för lateralt
tänkande den 29 augusti 2020 vid segerkolonnen i
Berlin inför förvaltningsdomstolarna.
Han var en del av Michael Ballwegs försvarsteam under hans tid i fängelse.
I juni 2021 grundade han centret för utredning,
klargörande, åtal och förebyggande av brott
mot mänskligheten på grund av Corona-åtgärderna (ZAAVV).
Ralf Ludwig talar idag på temat corona - ingen försoning utan omprövning.
Wow!
Först och främst tack för inbjudan.
Jag är mycket glad över att så många människor är här och att så många människor tittar.
Kan du höra mig?
Ja, det stämmer.
Jag är mycket glad över att så många människor är engagerade
och att så många fortfarande är intresserade av frågorna kring coronapandemin.
Många människor, inte bara i Tyskland utan
i hela världen, tror att fenomenet är över.
Men jag tror att alla som har följt konferensen
i dag och som ser den i verkligheten kommer att
inse att fenomenet inte är över än.
Så sent som i går läste jag en artikel i en
tidning, i Badische Zeitung i Tyskland, om
att en domare återigen har utövat sin makt
genom att tvinga åskådarna att bära
FFP2-masker.
FFP2-masker, som han sedan till och med tillhandahöll
själv, där utgångsdatumet redan hade passerat, men
han insisterade på att detta skulle ske.
Det vi har upplevt under de senaste tre åren är med andra ord inte över.
Och det är vad titeln på denna presentation säger: det
är över när vi kommer till rätta med all denna tid.
Och upparbetningen påverkar mer än bara Corona.
Vi har många kriser i världen, vi ser
det just nu, vi skakas av många kriser.
Och naturligtvis känner vi också av dessa konflikter,
dessa globala konflikter som vi upplever.
Vi känner dem eftersom vi själva lider av konsekvenserna av sanktioner, till
och med av de sanktioner som vi själva inför.
Vi känner på oss att människor eller statschefer
i andra länder kräver pengar och vapen av oss.
Vi inser att det finns ett till synes oändligt flöde
av invandrare till Europa och även till Tyskland.
Och i samband med dessa konflikter ändras
plötsligt lagarna i vårt land.
Det innebär att vi i till exempel Tyskland inte längre får tala fritt.
Vi får inte längre tala om konflikten i
Ukraina, även om vi skulle vilja det, eftersom
vi då skulle kunna åtalas för hets mot folkgrupp.
Vi får inte tala om Mellanösternkonflikten på det sätt som vi kanske skulle vilja, för
då skulle vi också kunna åtalas för hets mot folkgrupp.
Med andra ord kriminaliseras åsikter.
Och det är också en insikt som vi har från coronaperioden.
Detta är kanske också den viktigaste insikten, att staten har börjat
kriminalisera åsikter, kriminalisera andra åsikter.
Läkare som har svurit en yrkesed och har en annan åsikt kriminaliseras
plötsligt.
Detta innebär att en läkare som behandlar patienter annorlunda
än vad staten föreskriver plötsligt är en brottsling.
En läkare får inte längre besluta om huruvida ett masktest ska utföras eller inte.
En läkare kan inte längre avgöra
om någon ska vaccineras eller inte.
Allt detta är plötsligt kriminaliserat.
Och detta är de direkta effekter vi har.
Och vi behöver inte tro att detta bara
är fallet när det gäller hälsoskydd,
utan alla andra kriser som vi står inför eller som meddelas oss kommer att
använda just dessa medel för att inskränka våra rättigheter.
Jag kan inte erbjuda en konkret lösning på de individuella problemen.
Det vill inte jag heller.
Men jag kan erbjuda en idé.
Och det är tanken att vi helt enkelt ska
börja följa den lag som vi har.
Vissa människor frågar sig nu, vad är det han säger?
Han är advokat, han har sett vad som har hänt de senaste åren.
Men det är just det som är poängen.
Och det har meddelats att jag huvudsakligen kommer att tala om tysk lag.
Jag kommer också att beröra tysk lag, men jag kommer att ägna mig mer åt internationell lag.
Eftersom den internationella lagstiftning vi har är bra.
Och om vi skulle tillämpa den skulle något som coronakrisen,
något som Mellanösternkonflikten, något som kriget i Ukraina inte ens
vara möjligt.
Vi skulle helt enkelt behöva tillämpa den lagstiftning
som vi har, som vi har kommit överens om som samhälle.
Och det är vad mitt anförande i dag kommer att handla om.
Det finns dessa regler och dessa regler kommer inte från mig.
Reglerna bygger på upplysningen och kommer från historiska erfarenheter.
Upplysningen var en gång riktad mot fördomar,
vidskepelse och godtyckligt styre.
Och det bör kanske tilläggas att den inte bara är riktad mot
vidskepelse, utan också mot tro.
Mot tron på en vetenskap och inte mot en vetenskap som vetenskap.
Det borde vi säga i dag.
Så vi har också många övertygelser idag.
Naturligtvis har alla rätt att tro och alla kan tro på vad de vill.
Men om han utövar herravälde över en annan,
då får inte tron avgöra detta herravälde.
Och upplysningens mål var alltid individens
självbestämmande som en ansvarsfull medborgare.
Jag tycker att den här meningen, som jag valde ut i dag,
faktiskt är underbar, eftersom
den faktiskt sammanfattar den coronapandemi eller coronakris
som vi har upplevt mycket bra.
Det handlar om individens självbestämmande som en ansvarsfull medborgare.
Vi har inte upplevt något av detta under de senaste tre åren.
Vi fick varken självbestämmande eller
instruktioner om hur vi skulle bete oss.
Vi fick till och med veta vem vi kunde fira jul med och var, vem
vi kunde gå på begravning med, hur vi kunde närvara
vid en förlossning och så vidare. Med andra ord
har självbestämmandet begränsats fullständigt.
Vi var inte en individ, vi erkändes inte som en individ,
men vi var farans farkost.
Vi fick höra att vi var farliga, asymptomatiskt farliga.
Och eftersom vi är så farliga asymptomatiskt är vi
inte längre en individ och måste följa reglerna.
I Tyskland sade ordföranden för Robert Koch-institutet,
Lothar Wieler, vid den tidpunkten att dessa regler
aldrig får ifrågasättas.
Med andra ord förnekades vi vår individualitet och
vi behöver inte tala om vår mognad som medborgare.
Som medborgare hade vi ingen rätt till medbestämmande,
och det gällde inte bara i Tyskland, det gällde
inte heller i Österrike.
I Schweiz tror jag att det hölls en omröstning om coronareglerna,
som sedan röstades ned, men inte så starkt, eller snarare till
förmån för coronareglerna.
Men medborgarnas mognad, åtminstone i Tyskland och Österrike, har aldrig förverkligats.
Och vi har lärt oss av historiska erfarenheter.
Vi har haft den historiska erfarenheten, särskilt under
1900-talet, dvs. under det senaste århundradet, att staten
inte bara är till för sina medborgare, utan att staten
också är riktad mot delar av sin befolkning eller till
och med mot befolkningen som helhet.
Vi har denna historiska erfarenhet och det är utifrån denna historiska erfarenhet
som vi har skapat de bestämmelser som jag
skulle vilja lägga fram för er i dag.
Och om vi tar en titt på dessa förordningar som vi har i vårt bagage, som
vi har i vår ryggsäck, upplysningen, den historiska erfarenheten,
då är plötsligt denna koronakris över oss 2020.
Vi står inför något som vi - jag föddes 1972, som sades tidigare
- aldrig har upplevt under vår livstid.
Staten griper plötsligt in i våra privatliv på ett sätt som vi aldrig har upplevt tidigare.
Det förekom nedstängningar, det förekom massiva begränsningar av grundläggande rättigheter,
till exempel det faktum att människor inte fick demonstrera, att det plötsligt
reglerades hur många människor som fick delta i ett födelsedagskalas, hur
många människor som fick besöka någon på sjukhus, besöka någon på ett ålderdomshem, hur många
människor som fick delta i en begravning.
Jag har upplevt så mycket lidande. Lekplatser spärrades av.
Maskerna blev obligatoriska, först de så kallade samhällsmaskerna, sedan
plötsligt de medicinska maskerna och till slut FFP2-maskerna.
Om någon hade kunnat tjäna pengar på att tvinga oss att bära
gasmasker, hade vi kanske varit tvungna att bära gasmasker någon gång.
Men alla dessa åtgärder var helt otänkbara för mig som föddes
1972, växte upp i Förbundsrepubliken Tyskland
och upplevde återföreningen av det forna
DDR med Förbundsrepubliken.
För mig personligen var det otänkbart att de styrande i en stat
skulle börja utöva makt över oss på detta sätt.
Och vad jag inte vill diskutera med er i dag, eller vad jag inte har med i min presentation i dag, är frågan
om huruvida de medicinska åtgärderna var korrekta eller inte.
Huruvida det som staten beordrade som åtgärder var rätt ur en
medicinsk synvinkel, ur en vetenskaplig synvinkel.
Jag tror att de flesta av er har en åsikt om detta.
Men denna fråga är inte alls problemet, utan vi måste ställa
oss en helt annan hypotetisk fråga.
Och det är kanske också det misstag som vi advokater
har gjort under de senaste tre åren, att vi i princip
har låtit oss dras in i ett argumentationsmönster
som det inte alls handlar om här.
Vi har låtit oss dras in i argumentationsmönstret om huruvida masker
hjälper, om social distansering hjälper, om
lockdown hjälper, om mRNA-genterapi kan påverka överföringen av ett virus på ett positivt sätt.
Om den kan förhindra utbrottet av en sjukdom eller åtminstone mildra dess verkningar.
Vi blev inblandade i alla dessa diskussioner.
Vi inledde en diskussion om huruvida vårt hälso- och sjukvårdssystem faktiskt var överbelastat eller inte, eller om
det fanns ett hot om överbelastning och om vi behövde diskutera
triage när det fanns ett hot om överbelastning eller inte.
Med andra ord blev vi inblandade i en diskussion där man alltid frågade sig om
dessa åtgärder var användbara eller inte.
Och min tes idag och min tes överlag är
att denna fråga är irrelevant.
Denna fråga spelar ingen roll i ett upplyst samhälle, i en västerländsk civilisation som
bär med sig upplysningens värderingar och säger att vi är ett humanistiskt samhälle.
För i vårt samhälle är frågan om de åtgärder som staten vidtar är skadliga.
Det är den enda fråga som intresserar oss.
Den fråga som intresserar oss är om det som de som utövar
makt i detta land eller i våra länder gör mot oss skadar oss
eller inte skadar oss?
Vi måste ställa oss denna fråga.
Och jag skulle vilja be er alla som tittar här nu att i framtida
diskussioner inte engagera er i frågan om vad som görs, utan att alltid ställa frågan
om det gör någon skada?
Jag ska därför göra en mycket kort utvikning till Israel, eftersom vi där
har en situation där det faktiskt pågår ett krig, kriget har pågått under lång tid,
men det finns nu en annan akut fas av kriget.
Och varje israelisk politiker måste ställa sig frågan,
och det är också den fråga som diskuteras, inte
om de krigiska åtgärder som vi nu vidtar är till nytta
för våra mål, om de kan vara till nytta för freden, utan
om varje enskild åtgärd som vi vidtar skadar människor, skadar oinblandade människor och om
oinblandade människor dör eller får omfattande skador på
sin hälsa om vi gör de saker som vi gör.
Det är den fråga som ställs i ett västerländskt samhälle.
Det är en svår fråga med tanke på de insikter vi ofta har.
Jag menar, när vi ser vad som händer i vissa fall är
det en svår fråga, men en stat har inga känslor.
En stat har regler, vi människor har känslor.
Vi människor hamnar ibland i ett dilemma,
men en stat hamnar inte i ett dilemma.
En stat och statliga institutioner har regler och dessa regler
är nyktra, dessa regler är sprungna ur förnuftet.
Och detta sunda förnuft måste alltid tillämpas.
Och det är vad det handlar om, det handlar om reglerna för vår samexistens.
Och om man ser på detta i termer av juridisk teori eller statsteori, så har
vi alla undertecknat ett socialt kontrakt med varandra.
Nu kan du säga, och många i mina kanaler säger också, att jag aldrig skrev
på något, att jag aldrig ingick ett partnerskapsavtal,
men det är inte sant.
Om du går till snabbköpet och köper lite mat där och går till kassan och lägger
maten eller vinflaskan eller vad du nu har köpt
på disken, då har ett avtal ingåtts.
Man ingår inte ett skriftligt avtal, man skriver inte under något, men man ingår ett avtal.
Och när det gäller statsteori lever vi tillsammans i ett
samhälle och vi accepterar reglerna i detta samhälle.
Så först och främst betyder det att vi alla är en del av en gemenskap och att vi har gemensamma regler.
Du kan se på vilken sida av vägen du kör, vilket innebär
att reglerna är annorlunda i England än i Tyskland.
Men du håller dig till dessa regler, du gör det varje dag, du håller dig till reglerna.
Du går till din arbetsgivare och förväntar
dig att få betalt i slutet av månaden.
De förväntar sig att arbetsgivaren
betalar sociala avgifter och så vidare.
Med andra ord har vi många, många regler i vårt
samhälle och detta brukar kallas för ett socialt kontrakt.
Vi har ingått detta partnerskapsavtal genom implikation och vi verkar
inom ramen för detta partnerskapsavtal.
Och detta sociala kontrakt som vi har innebär att vi som människor, som individer, som vi känner det från upplysningen,
avstår från vissa personliga friheter, vi avstår
från vissa individuella rättigheter, eftersom
vi själva säger att vi genom detta avstående, genom överföringen av
makt, särskilt monopolet på att använda våld till staten, kan utvecklas bättre
som individer än om vi alla hade våra egna regler, levde enligt våra egna regler och inte
inneslöt oss i vissa regler som vi som gemenskap, samhälle, stat, vad vi än vill kalla det,
ger oss själva.
Och detta sociala kontrakt, jag kallar det den inre cirkeln, det är
den inre cirkel i vilken vi rör oss och det är den inre cirkel i vilken de som har statlig
makt, som har representativ makt, i vilken dessa människor som har en bedömningsmarginal,
som den federala författningsdomstolen i Tyskland har sagt till oss.
Det innebär att det endast finns utrymme för bedömningar inom ramen för de regler som vi tillsammans har fastställt.
Och nu kommer den väsentliga punkten.
Men det finns regler som vi inte har överfört, eller det finns rättigheter som vi inte har överfört, och det är rätten till liv.
Jag har inte överfört min rätt till liv till en statlig gemenskap, till
ett statligt samhälle eller till staten i någon form.
Min rätt till liv tillhör mig och staten har ingen rätt att bestämma om jag ska dödas eller inte.
Det är inte en del av det avtal som vi har ingått med varandra.
Och staten har inte rätt att avgöra om det orsakar mig allvarlig fysisk skada.
Även detta ligger utanför det sociala kontrakt som vi har ingått med varandra.
Staten måste skydda mig.
Staten är skyldig att tillhandahålla sjukhus, läkare, sjuksköterskor, sjuksköterskor, medicin och så vidare.
Om vi tittar på coronapandemin nu är allt detta statens uppgift.
Staten har en skyldighet att ge människor bästa möjliga skydd mot sjukdom och överföring av sjukdomar.
Med andra ord, om staten vet att någon bär på en allvarlig sjukdom
kan staten naturligtvis sätta personen i karantän och säga att vi
måste skydda dig och samhället eftersom
vi vet att du är en fara.
Men staten har naturligtvis inte rätt att döda denna person.
Det måste man kunna föreställa sig.
Tänk om staten, den tyska staten, den tyska politiken hade kommit på idén och inte
hade beslutat den 10 december 2021 att göra vaccinering obligatorisk på vissa institutioner, utan den tyska förbundsdagen
hade sagt, okej, alla som bevisligen är smittade med coronaviruset kommer att skjutas.
För när de dödas utgör de inte längre något hot.
Vilket slags ramaskri skulle det ha blivit i vårt land?
Varför skulle det ha blivit ett ramaskri? Eftersom vi inte har överfört denna rättighet till state rule.
Staten får inte döda oskyldiga människor. Staten får inte göra människor till offer för sin politik.
Detta är en viktig förordning som vi har. Och det finns ingen uppdelning i värdefullt och ovärderligt liv.
Det finns ingen kvantitativ, dvs. numerisk, indelning.
Vi kan inte säga att vi ska döda fem så att 500 överlever.
Vi får inte döda en enda av dem så att 500 överlever.
Detta är en grundläggande regel i vår rättsstat.
Och denna regel har överskridits inte bara i Tyskland, utan även i andra länder.
Och det är anledningen till att vi, jag kommer att återkomma till det senare, kommer att väcka åtal.
Och jag skulle nu vilja be att presentationen slås på, eftersom
jag i princip vill visa att vi i princip redan har ordnat allt.
Låt oss börja med Förbundsrepubliken Tysklands grundlag, artikel 1, paragraf 1, där det står
att människovärdet är okränkbart. Och det är varje enskild människas värdighet.
Varje enskild person får inte göras till föremål för statliga åtgärder.
Detta är vad den federala författningsdomstolen säger om och om igen när den behandlar artikel 1.
Den mänskliga värdigheten är okränkbar. Och vi har inte gett upp denna värdighet heller.
Med andra ord, den del av detta sociala kontrakt som varken parlamentet, inte ens det schweiziska
parlamentet, det federala rådet eller domstolarna eller den verkställande
makten, dvs. polisen eller någon annan, får besluta om denna värdighet, min värdighet,
som framför allt uttrycks i min rätt till liv.
Det ligger utanför detta sociala kontrakt, det ligger utanför beslutskompetensen hos dem som har fått representativ makt av oss.
Och det är ännu tydligare i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna, i artikel 2.
Artikel 2 säger, och om ni låter detta sjunka in, att varje människas
rätt till liv skyddas av lagen. Ingen människa får dödas av staten.
Detta är vad mening 2 säger: ingen får dödas avsiktligt.
Sedan kommer detta efterord, förutom verkställandet av en dödsdom i Europeiska unionen finns det inte längre något dödsstraff.
Men det är då en rättsfilosofisk diskussion om huruvida man får döda en skyldig person eller inte.
Detta är inte en del av min presentation.
Men en oskyldig person, som du kan se från detta, ingen kan dödas avsiktligt utom genom att verkställa
ett dödsstraff som utdömts av en domstol för ett brott för vilket dödsstraff föreskrivs i lag.
Ingen människa får dödas avsiktligt.
Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna gäller också för Schweiz. Staten har inte rätt att döda människor.
Vi går vidare. Vi har fortfarande Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna.
I artikel 1 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna står det också att den mänskliga värdigheten är okränkbar.
Exakt vad som står i artikel 1 i den tyska grundlagen.
I artikel 2 har alla rätt till liv.
Och här är dödsstraffet nu uteslutet, ingen får dömas till dödsstraff eller avrättas.
Men alla har rätt till liv, varje enskild människa.
Och artikel 3, var och en har rätt till fysisk och psykisk integritet.
Ingen människa får skadas av staten, det handlar alltid om staten, det handlar om att staten naturligtvis måste skydda oss å ena
sidan, men i synnerhet att den inte aktivt får skada våra kroppar.
Och om du läser igenom artikel 3.2 och tänker tillbaka på den coronapandemi som vi alla har upplevt.
I samband med medicin och biologi måste följande särskilt beaktas.
Den registrerades fria samtycke efter förhandsinformation i enlighet med de detaljer som anges i lagen.
Det handlar om fritt samtycke.
Enligt Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna får ett medicinskt
ingrepp i en människas kropp endast utföras om det är frivilligt.
Och vi behöver inte tala om det faktum att obligatorisk vaccination för någon som arbetar inom det medicinska området eller som är
soldat, åtminstone i Tyskland eller i Italien, som är över 50 år gammal, eller
i Österrike var det till och med obligatoriskt för alla österrikare, vilket inte genomfördes där, men för alla österrikare,
att denna person faktiskt är skyldig med böter, med yrkesförbud, med ekonomisk förstörelse av existens, om han inte samtycker
till denna obligatoriska vaccination och då är det inte längre ett samtycke, utan då är det en skyldighet.
Vi kallar det tvång som advokater.
Med andra ord får staten inte göra detta.
Det är helt klart och om du läser igenom artikel 4 igen, tänk på maskerna.
Ingen får utsättas för tortyr eller omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning.
När vi nu tänker på denna domare i Freiburg, som i går sade till publiken att ni
måste bära en FFP2-mask, för övrigt en annan FFP2-mask som redan har gått ut, och vi
ser på oss själva här, ingen får utsättas för förnedrande behandling, frågar
vi oss vad denna domare tänker, vad är det som händer här?
Och det finns andra rättigheter också.
Jag har bara ett urval här, artikel 3 i den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna.
Alla har rätt till liv, frihet och personlig säkerhet, alla har rätt till liv.
Så vi kan gå igenom alla västerländska grundläggande ordningar, konstitutioner,
grundläggande lagar, grundläggande rättigheter, vad det nu kan vara.
Och vi får om och om igen höra, från upplysningens läror, som jag sade tidigare, och
från den historiska erfarenhet vi har, att varje människa har rätt till liv.
Och nu fortsätter det, ja, där är det igen, artikel 2 i bioetikkonventionen.
Jag kan redan nu säga att Tyskland varken har undertecknat eller ratificerat denna bioetikkonvention.
När du läser denna mening kan du förstå varför.
Det innebär att människors intressen och välfärd har företräde
framför samhällets eller vetenskapens blotta intressen.
Om man har sådana grundläggande regler, dessa är bioetiska grundläggande regler, antogs denna bioetiska konvention 1997.
Med andra ord har man sedan 1997 funderat över riskerna för människor om medicin
eller biologi, eventuellt till och med kombinerade i genterapi, kan påverka människokroppen.
Vad får vi göra och vad får vi inte göra?
Och skyddet av mänskligt liv, skyddet av individen, skyddet
av var och en av er har alltid stått i förgrunden.
Och här är det mycket, mycket tydligt formulerat, du har företräde framför samhällets intresse.
Och vad har ni fått höra under de senaste tre åren?
Var solidariska, var solidariska med samhället, var solidariska med de utsatta, var solidariska
med dem som annars kommer att dö av coronaviruset eller covid-19 om ni inte
följer de regler som vi ger er.
Och det är precis vad man inte får göra i ett fritt samhälle.
För detta är inte längre människans välfärd, utan
prioriteringen av samhällets intressen, som definieras av företrädare som inte har valts för detta ändamål.
Och nu kan ni naturligtvis säga, och detta är det argument som vi alltid har hört, detta
är det argument som vi alltid har hört, men vi hade ett undantagstillstånd.
Det var en kris, det var ett virus, något vi inte kände till, en ny typ av virus.
Okej, det var inte så nytt, det vet vi vid det här laget, men det
var en ny typ av virus som pressade vårt sjukvårdssystem till dess yttersta gränser.
Och det är en social nödsituation, och i en social nödsituation måste
staten ha möjligheter att agera annorlunda än den gör, låt
oss säga, i fredstid eller i tider när det inte finns någon nödsituation.
Och det är just detta som författarna till Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna ville skydda oss mot.
De visste att ett sådant uttalande skulle göras vid någon tidpunkt eftersom, som Karl Schmitt
redan hade sagt, den som beslutar om undantagstillstånd beslutar om staten, beslutar om samhället, har makten i sina händer.
Det var advokaten Karl Schmitt som beslutade om
undantagstillståndet på 1930-talet, och han hade rätt.
Faran är alltid att det finns människor som utlyser ett undantagstillstånd, som kanske
till och med skapar ett undantagstillstånd, vi vet inte det, men det finns många
indikationer i många fall på att det definitivt fanns intressen i att skapa ett undantagstillstånd,
en kris, som man sedan löser med de medel som man sedan gör till sina egna genom
att hänvisa till detta undantagstillstånd, som så att säga skapades i förväg, och säga, ja, nu har vi
detta undantagstillstånd och det är så det måste vara.
Ett undantagstillstånd eller ett beslut om undantagstillstånd får aldrig fattas av den person som utlyser det.
Detta är en viktig regel som vi måste skriva in i alla författningar, i alla delstatsförfattningar, för om
den person som utlyser ett undantagstillstånd sedan också kan hävda fördelarna med detta undantagstillstånd för
sig själv, då kan varje demokratisk, fredlig och liberal samhällsform undermineras.
I artikel 15 i Europakonventionen om de mänskliga rättigheterna
anges att nationens liv hotas av krig eller annat allmänt nödläge,
låt oss ta coronapandemin som ett allmänt nödläge.
Varje hög fördragsslutande part, dvs. staten, får således vidta åtgärder
som avviker från de skyldigheter som föreskrivs i denna konvention.
Vi hade tittat på den tidigare, artikel 2, ingen får dödas avsiktligt.
Och om vi nu tittar på punkt 2 här, så står det att på grundval av punkt 1, nämligen ett allmänt nödläge, får
undantag från artikel 2 endast göras till följd av lagliga krigshandlingar.
Det innebär att även om det hade rått undantagstillstånd på grund av coronapandemin
så skulle reglerna, åtminstone regeln om att staten inte får döda människor, aldrig ha frångåtts.
Även om det hade funnits en nödsituation, det vill säga frågan om huruvida det var en nödsituation,
om sjukvårdssystemet nästan kollapsade eller inte, är helt irrelevant.
För även om så vore fallet skulle det inte finnas någon avvikelse från
regeln att staten inte får döda människor.
Och mycket, mycket viktigt, om ni vill avvika från detta, det finns en varningsfunktion, det vill
säga denna punkt 3, då respektive stat, nämligen Europarådets generalsekreterare, måste tillhandahålla
omfattande information om åtgärderna och måste så att säga tillkännage att det råder ett undantagstillstånd
och att särskilda åtgärder nu vidtas på grund av detta undantagstillstånd.
Inget land har för övrigt gjort detta, och det är därför som detta förbud mot fackliga demonstrationer
i Schweiz har upphävts av Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna, eftersom inget land i Europeiska unionen har gjort detta,
inte ett enda land har rapporterat ett undantagstillstånd till Europarådets generalsekreterare.
Med andra ord var det ingen som antog att vi hade en offentlig nödsituation över huvud taget.
Och om ett allmänt nödläge inte indikeras, får vi inte avvika
från reglerna i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna,
som är jämförbara med alla grundläggande rättigheter i alla länder.
Och även om det hade rapporterats och undantagstillstånd hade utlysts, får man aldrig avvika från vissa regler, nämligen mycket specifika
grundläggande regler, inklusive förbudet mot att döda en person, en oskyldig person.
Med andra ord, detta undantagstillstånd existerade inte, det rapporterades inte
och även om det hade existerat skulle vissa åtgärder inte ha vidtagits.
Jag behöver nästa bild nu. Och hur har domstolarna hanterat detta tidigare?
Jag har gett dig två beslut.
Jag har med mig ett beslut från den federala författningsdomstolen i fråga om lagen om luftfartsskydd.
I Tyskland ledde bilderna från Amerika till att man skapade en lag om luftfartssäkerhet,
som säger vad som händer om ett passagerarplan kapas i Tyskland, det finns
människor ombord och detta passagerarplan nu flyger in i något torn, flyger in i en fotbollsarena, en
full fotbollsarena eller någon annanstans där det finns många människor.
Och sedan skapades en lag som sade att under vissa omständigheter kunde ett sådant passagerarplan
med oskyldiga passagerare ombord skjutas ned.
Detta togs sedan upp i den federala författningsdomstolen och den federala författningsdomstolen
uttalade dessa mycket tydliga ord då, 2007.
Den har sagt att genom att använda sitt dödande som ett sätt att rädda andra människor, blir människor förhärligade
och samtidigt berövade sina rättigheter.
Genom att ensidigt göra sig av med sina liv på statens uppmaning förnekas de ombordvarande, som själva behöver skydd som
offer, det värde som tillkommer människor för deras egen skull.
Och den har sagt ännu tydligare, under tillämpningen av artikel 1.1
I enlighet med grundlagens garanti för människovärde är det helt otänkbart att avsiktligt döda oskyldiga människor som befinner
sig i en sådan hjälplös situation på grundval av ett rättsligt tillstånd.
Om den federala författningsdomstolen säger att artikel 1.1 i garantin för mänsklig värdighet gör det absolut
omöjligt att objektifiera människor och att offra människor för att rädda andra människors liv,
då kan jag göra vaccination obligatorisk, då kan jag göra det obligatoriskt att tillåta mRNA-genterapi i
kroppen för att undvika att förlora mitt jobb, min ekonomiska existens, böter och så vidare.
Med andra ord skulle jag under inga omständigheter acceptera en skyldighet att bli vaccinerad, för då skulle jag acceptera att människor dör.
Och staten har inte rätt att göra det.
Och det finns ett annat beslut som är ännu tydligare.
Det är ett beslut av Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna.
En ung bankmans son kidnappades i Tyskland 2005.
Den unge bankirens son hade just förts någonstans av kidnapparen.
Kidnapparen fångades och den polisman som hade kidnapparen, Magnus Gevgen heter han här, det handlar om Gevgen-domen,
ville i sin makt rädda livet på den unge bankirens son och hotade sedan Magnus Gevgen med tortyr.
Han sa att en tjänsteman kommer hit nu, han är redan på väg hit, han kommer att föras hit med helikopter och den här tjänstemannen
kommer att orsaka dig outhärdlig smärta och det är bättre att du berättar för oss var den här pojken är.
Platsen avslöjades, men det var bara platsen där kroppen fanns, pojken var redan död.
Kidnapparen vidtog sedan rättsliga åtgärder mot hotet om tortyr.
Detta gick hela vägen upp till Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna, och jag skulle bara vilja hänvisa till denna enda vägledande princip, vägledande princip 1.
Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna har sagt att en överträdelse av artikel 3 i Europakonventionen om de mänskliga
rättigheterna, dvs. förbudet mot tortyr eller förbudet mot att behandla någon omänskligt, inte
kan rättfärdigas oavsett den berörda personens beteende, inte ens för att rädda
liv och inte ens i händelse av ett undantagstillstånd för hela staten.
Varför sade Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna det?
Därför att Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna har sagt att vi inte får öppna den här dörren.
Om vi börjar tortera och säger att vi gör det för att rädda
liv eller att vi gör det för att skydda staten från en attack.
När vi börjar tortera, då öppnas dörren, då bryts fördämningen och denna fördämning
blir mindre och mindre och fördämningsbrottet blir större och större.
Med andra ord hittar vi fler och fler sätt att tortera människor och sedan kan vi någon gång säga att det finns
25 äldre personer i Tyskland som känner att de tillhör Reichsbürger-scenen, som vill organisera
en kupp, som praktiskt taget skulle störta detta land i kaos och för att veta
vem mer som står bakom dessa 25 personer måste vi använda oss av tortyr.
Och då skulle ni helt plötsligt kunna börja hitta på historier för att
rättfärdiga tortyr, omänsklig och förnedrande behandling.
Och om detta gäller för tortyr, så gäller det naturligtvis i ännu högre grad för dödande.
Det innebär att om staten inte får tortera för att avvärja fara, så får den naturligtvis inte heller döda oskyldiga människor.
Han får inte ens tortera en skyldig person här, men han får naturligtvis inte döda oskyldiga människor.
Jag skulle vilja ha nästa beslut och nu börjar det bli spännande, varför berättar jag allt detta för er?
Så för att sammanfatta vad jag har sagt hittills, staten får inte döda oskyldiga människor.
Han får inte göra det, inte ens för att rädda liv, inte ens för att rädda många liv, eftersom varje liv är lika mycket värt.
Mitt liv är värt så mycket att staten inte får offra mig, inte får offra mig och
mitt liv, för att uppnå vilket gott den än föreställer sig.
Och nu ska vi titta på beslutet från den federala domstolen, den
federala författningsdomstolen, om obligatorisk immunisering i Tyskland.
Detta är punkt 224 och den 27 april 2022 hänvisar den federala
författningsdomstolen till en rapport från Paul Ehrlich-institutet.
Paul-Ehrlich-Institut ansvarar för läkemedelssäkerheten.
Den som hör Sucharit Bhakdi eller Beate Bahner eller andra kommer att känna igen namnet Paul Ehrlich Institute.
Och i en rapport från den 26 oktober 2021 säger detta Paul Ehrlich-institut, och den federala författningsdomstolen hänvisar
till detta, att det har förekommit totalt 1 802 misstänkta dödsfall i samband med en vaccination.
Detta innebär 0,02 rapporter om misstänkta dödsfall per 1 000 vaccinationer, eller en person per 50 000 vaccinationer.
Detta innebär att den federala författningsdomstolen den 27 april 2022 informerades
om att det fanns rapporter om att människor dog till följd av vaccinationerna.
Vi talar om ett vaccin som har införts som ett obligatoriskt vaccin för vissa
yrkesgrupper, nämligen de som arbetar inom sjukvården och för soldater.
Med andra ord var människor tvungna att få i sig detta ämne, och enligt misstänkta rapporter från Paul
Ehrlich-institutet ledde 2 av 1 000 vaccinationer till misstänkta rapporter om dödsfall.
Med andra ord var den federala författningsdomstolen medveten om att denna vaccination kunde vara dödlig.
Låt oss nu titta på nästa stycke i detta beslut.
Den federala författningsdomstolen försöker sätta det hela i perspektiv.
Ni säger till och med i början, men det bör sättas i perspektiv att detta bara är misstänkta rapporter.
Enligt en säkerhetsrapport från den 23 december 2021, som är följande rapport, är det endast i 78
fall av dessa dödsrapporter som ett samband med vaccinationen anses vara möjligt eller troligt.
Med andra ord utgår den federala författningsdomstolen från att det institut som ansvarar för läkemedelssäkerheten i
Tyskland självt säger att 78 av de rapporterade dödsfallen troligen eller möjligen har ett orsakssamband med vaccinationen.
Och det innebär att den federala författningsdomstolen i Tyskland har sagt
att 78 personer i Tyskland har rätt att dö för att rädda andra.
Dessa 78 personer är personer som kan vara våra föräldrar, kan vara våra barn,
kan vara våra bröder och systrar, kan vara våra vänner eller vi själva.
Vilken stat har rätt att säga att 78 personer trots allt inte är så många?
Du kan göra det för 78 personer och det är bara de som har identifierats från de misstänkta fallen.
Om den hade sagt att någon förmodligen hade dött av vaccinationen skulle den federala författningsdomstolen ha varit tvungen att säga:
"Vi beklagar, men detta beslut om obligatorisk vaccinering på institutioner ligger utanför det sociala kontrakt som vi har ingått med er.
Som domstol har vi inte rätt att besluta om detta eftersom vi inte har rätt att besluta om din död.
Vi får inte göra en bedömning som säger, ja, en viss
procent av människorna kan avsiktligt dödas av staten.
Eftersom vi vet, senast här med detta beslut från den federala författningsdomstolen,
till och med officiellt, vet vi att människor dör av vaccinering.
Och inte en enda människa får dö till följd av statliga åtgärder.
Tänk nu tillbaka på den fråga jag ställde i början, som
jag ville att du skulle ställa till människorna utanför.
Inte vem gynnar det, utan vem skadar det?
Och vem har rätt att besluta att en enda person ska dö för att jag beordrar
dem att uthärda en viss åtgärd som jag, som stat, anser vara rätt?
Detta ligger utanför det sociala kontrakt som vi har ingått.
Och det ska jag bevisa för dig nu, förresten, för det finns konsekvenser.
Detta får konsekvenser när de statliga myndigheterna, de företrädare
som vi har valt eller som indirekt har valts av oss, domarna i den federala författningsdomstolen
väljs av förbundsdagen och förbundsrådet, vilket innebär att alla de företrädare
som vi har har kommit till sin position direkt eller indirekt genom en valhandling
av oss som medborgare i staten.
Dessa representanter för statsmakten kan dock bara röra sig inom den inre cirkeln i vårt samhällskontrakt.
Det är det som är bedömningsmarginalen.
Varje statlig institution och varje statligt anställd kan uppträda inom ramen för
detta sociala kontrakt, som förverkligas genom grundläggande rättigheter, lagar och så vidare.
Men han får inte göra det utomhus.
Och om han gör det, och nu ber jag om nästa bild, om han gör det, då finns det också en lag för det.
Och denna lag är den internationella strafflagen.
Och i § 7 står det Crime against Humanity, vilket kommer från engelskans Crime Against Humanity,
jag översätter det alltid som Crime against Humanity, och jag blir ibland
kritiserad för det eftersom folk säger att det står Humanity.
Nej, varje brott av detta slag är inte ett brott mot mänskligheten, det är
inte lite omänskligt, det är ett brott mot själva mänskligheten.
Och det är därför jag översätter det i Hannah Arendts mening som brott mot mänskligheten.
Och det står här nu, och det är att om någon som en statlig institution eller som en statlig funktionär
dödar en enda person i samband med en omfattande eller systematisk attack mot civilbefolkningen, så kommer
han att straffas, står det här nedan, med livstids fängelse.
Med andra ord, en utvidgad eller systematisk attack, den är alltid systematisk när det finns en lag.
Om det finns en lag som säger att om du arbetar inom det medicinska området måste du vaccinera
dig med ett mRNA-vaccin, som vi vet kan leda till dödsfall, myokardit och andra saker.
Om staten gör detta, då är det systematiskt.
Och det är en systematisk attack mot en civilbefolkning, vilket alltid
tolkas, mot hela civilbefolkningen eller en del av civilbefolkningen.
Vi behöver inte tala om det faktum att de anställda inom sjukvården
eller läkarkåren är en del av civilbefolkningen.
För övrigt är soldater också en del av civilbefolkningen i fredstid.
Och den som sedan dödar en person i samband med en sådan utvidgad, utvidgad innebär i ett stort antal fall, vilket är vad vi
har här, eller en systematisk attack, systematiskt är det en order, en lag, en förordning eller liknande, kommer att straffas.
Den som under detta omfattande eller systematiska angrepp orsakar en annan person allvarlig fysisk eller psykisk skada, särskilt av det slag
som beskrivs i avsnitt 226 i strafflagen, här avsnitt 226 i strafflagen, om den kroppsliga skadan leder till förlust av synen på ett eller båda
ögonen, förlust av hörsel, förlust av talförmåga, förlust av fortplantningsförmåga, förlust
av en viktig kroppsdel eller förlust av förmågan att använda den på ett varaktigt sätt, hörselnedsättning,
förlust av talförmågan, förlust av förmågan att reproducera sig, förlust eller bestående förlust av en viktig kroppsdel eller betydande bestående funktionsnedsättning,
myokardit eller synnedsättning, förlamning eller psykisk sjukdom eller funktionsnedsättning, då är detta de påföljder som anges här.
Detta innebär att människor har beordrats att tolerera
att ett vaccin, en mRNA-gen, injiceras i deras egna kroppar
i vetskap om - och detta var också känt - att det kan
orsaka allvarlig fysisk eller psykisk skada på en annan person,
och vi talar inte om misstänkta fall på 1 av 50 000, utan
om misstänkta fall på 1 av 5 000 eller färre.
Med andra ord ligger det utanför det sociala kontrakt som vi har, och
om statliga organ rör sig utanför det sociala kontraktet är de skyldiga till
brott mot mänskligheten, eftersom de gör något som de inte får
göra, eftersom de gör något som vi aldrig har tilldelat dem inom
ramen för det kontrakt som vi har ingått med dem.
De utövar en makt som vi har gett dem, med andra ord avstår vi praktiskt taget från
vapen, självförsvar, medborgarrätt och så vidare till förmån för staten, så att
staten kan skydda oss, och om den missbrukar denna makt som vi har gett den, och
inte bara missbrukar den, utan agerar utanför den makt som vi har gett den, då är det
ett brott mot mänskligheten. Det är därför dessa standarder finns.
Och detsamma gäller för övrigt om man förföljer en identifierbar grupp
eller ett identifierbart samhälle. Det har också hänt.
De som arbetar inom det medicinska
området har fått höra att man
inte längre kan utöva sitt yrke om man inte gör detta.
Så även om ni ställer er upp nu och säger, ja, allt var frivilligt, det var inget tvång alls, vilket naturligtvis inte är sant, kommer ni inte heller
att kunna hävda det, men även om ni skulle säga det, skulle punkt 10 här i avsnitt 7 i den internationella strafflagen fortfarande vara uppfylld.
Och jag vet inte hur många av er som nu är lateralt tänkande.
Människor har förbjudits att demonstrera bara för att de var lateralt tänkande.
Detta är också förföljelse i den mening som avses i punkt 10, som vi har här, eftersom
en grupp plötsligt marginaliserades från sociala aktiviteter bara för att den var kritisk.
Eller till exempel de som inte var vaccinerade, som inte längre fick gå på en
konsert. Eller de som var ovaccinerade och inte längre fick komma in i någon butik.
Jag fick till exempel inte gå på toaletten i Karstadt under en demonstration eller
efter en demonstration i Frankfurt eftersom jag inte hade något vaccinationskort.
Och det fanns en förordning i Hessen som föreskrev
detta. Och det är bara nummer 10 här.
Och naturligtvis måste vi ta itu med det, för om vi inte tar itu med det tillåter vi i själva verket
makthavarna i vart och ett av dessa länder - det gäller
Schweiz, Österrike, Italien, Frankrike, alla länder
- att agera utanför de regler som vi har fastställt tillsammans utan några konsekvenser.
Och det kan och får vi inte tolerera, för då agerar vi också olagligt.
Och nu kanske några av er tänker,
ja, men dessa är politiker och dessa
är statsanställda och dessa är domare, de är alla skyddade av lagen.
De har immunitet, domarna har Judges Act, vilket
innebär att en domare inte kan dömas på grund av sitt domslut
och så vidare och så vidare. Det är en överträdelse av lagen, etc. Nej, det är inte sant.
Detta är den internationella Romstadgan, detta är den stadga som tillämpas
när man åker till Haag till Internationella brottmålsdomstolen.
Först och främst måste vi lämna in ett straffrättsligt klagomål
i Tyskland till den federala åklagarmyndigheten och om detta
straffrättsliga klagomål antingen inte accepteras eller inte behandlas, då är vägen till Haag öppen.
Men samma regler som gäller för Romstadgan gäller också för den internationella strafflagen. Och lyssna nu på detta.
Denna stadga gäller lika för alla personer utan åtskillnad vad gäller deras officiella ställning.
I synnerhet skall den officiella egenskapen som stats- eller regeringschef, som
medlem av en regering eller ett parlament, som vald representant eller som tjänsteman
i en regering inte befria en person från straffrättsligt ansvar enligt denna stadga
och skall inte i sig utgöra en grund för strafflindring.
Immunitet eller särskilda förfaranderegler som är
knutna till en persons officiella ställning enligt
nationell eller internationell rätt hindrar inte
domstolen från att utöva sin behörighet.
Det finns ingen immunitet. Varför finns det ingen immunitet?
Den som rör sig utanför bolagsordningens
ramar kan naturligtvis inte åberopa immuniteten, som bara är en del av bolagsordningen.
En politiker som rör sig inom reglerna kan naturligtvis alltid
säga, så att jag som politiker inte attackeras,
(om han inte är i AfD) då kan jag åberopa immunitet
och kan inte dömas för mina politiska handlingar.
Men poängen här är att de politiker som
agerade, de domare som agerade, de parlamentariker
som agerade, inte var inom reglerna i vårt fördrag,
utan utanför reglerna i vårt fördrag.
Och det är därför du inte har någon immunitet.
Det är därför ni kan åtalas även om ni har
gjort detta i någon egenskap inom en stat.
Och det är mycket viktigt. Och det är precis den vägen vi måste gå tillsammans.
Och vad är det som är så speciellt
med den internationella Romstadgan?
Det speciella med detta är att vi inte kommer att belasta vår stat.
Vi kommer inte att belasta Schweiz, Österrike, Italien eller Tyskland med konsekvenserna.
För det är inte stater som ställs inför rätta, det är inte regeringar
som ställs inför rätta, det är inte parlament som ställs inför rätta,
det är inte domstolar som ställs inför rätta, det är enskilda människor
som ställs inför rätta, eftersom de som har agerat är enskilda människor.
Det är individer som
har stiftat lagarna.
Det är enskilda människor som har gjort bestämmelserna. Det är enskilda människor som har dömt.
Samtliga kommer att ställas inför rätta. Eller nu, naturligtvis, måste du säga, stå inför rätta.
Alla kommer att ställas inför rätta och den möjlighet vi har, och vi bör också driva på för dessa
regler, är att böter kan utdömas vid sidan av fängelsestraff och att framför allt de intäkter, den
egendom och de tillgångar som de har fått från dessa brott kan konfiskeras från dem som har begått dem.
Och kan placeras i en förvaltningsfond för att betalas
ut till förmån för brottsoffren och deras anhöriga.
Det innebär att offren inte kompenseras genom våra skatter, utan genom de vinster
som förövarna har gjort, som vi kan ta ifrån dem och deras familjer.
Det är kärnan.
Förövarna måste betala tillbaka allt de har tjänat, plus böter, för att kompensera offren.
Det är för övrigt här vi måste vara försiktiga, för om vi vidtar åtgärder
mot vaccintillverkarna, som vi gör nu, som vissa kolleger också gör,
vilket naturligtvis är helt i sin ordning, men om vi vidtar åtgärder
mot vaccintillverkarna, då kommer vi att hamna i ett statligt ansvar.
Och det innebär att vi alla får betala för de skador som andra människor har orsakat.
Och det är därför det här är så viktigt, det är därför det är så viktigt att vi inte ger upp.
Brott mot mänskligheten preskriberas aldrig.
Det spelar alltså ingen roll om dessa brott faktiskt tas upp i domstol om två år, fem år eller tio år.
Men de kommer att ställas inför rätta eftersom vinden
vänder, den politiska situationen förändras och vid någon tidpunkt
kommer vi att se tillbaka på denna pandemiperiod och då,
eftersom mänskligheten utvecklas, eftersom samhället utvecklas, kommer
vi att säga att det som hände då aldrig får hända igen, aldrig igen.
Och detta kommer så småningom, och jag tror att det kommer att ske förr snarare än senare, att leda till att åtal väcks mot förövarna.
Men vi måste fortfarande väcka åtal nu, vi måste ställa förövarna inför rätta nu
och vi kommer att göra det eftersom det också handlar om en offentlig omvärdering.
Det handlar just om att ni, som har lyssnat här, säger till människorna utanför att det inte är en fråga om huruvida
det som Robert Koch-institutet, PEI, Drosten, Wieler och alla andra har sagt till oss är sant eller inte.
Frågan är relativt irrelevant. Det är inte helt irrelevant, men det är relativt irrelevant.
Frågan är eller den fråga vi alltid måste ställa oss, även om det är sant eller i Schweiz är det FOPH, i Österrike
var det också hälsoministeriet, även om det ni har berättat för
oss är sant, borde ni ha vidtagit åtgärderna och det är syftet
med min presentation, aldrig, nej, aldrig, någonsin, aldrig skulle
dessa åtgärder ha vidtagits, aldrig skulle en person tvingas, tvingas
att vaccineras med ett ämne där man med säkerhet vet att människor kommer att dö i slutändan, aldrig skulle en stat
göra det och det är där vi kommer tillbaka till krisen i början, det jag sa, det gäller överallt, förresten.
Om varje statlig aktör visste att den makt jag har fått inte tillåter
mig att döda oskyldiga människor, då skulle vi inte ha några kriser
i världen, och dessa regler finns, men de bryts ständigt.
Det finns alltid några som säger att man inte får göra det och nu blir de till och med avbokade eller uteslutna från
sociala medier och så vidare, men vi har faktiskt regler som säger ganska tydligt
att vi inte får göra det, vi får inte göra det och det spelar ingen roll,
budskapet, det är budskapet till alla Hamasledare, till Hizbollah, till Iran, till Israel, till Ukraina, till Ryssland och så vidare.
Om regeringarna, de som har makten, följde de regler som vi har, som tydligt säger att ingen oskyldig person får dödas avsiktligt, då
skulle dessa kriser inte finnas och därför är det så viktigt att vi har grundat detta centrum för omprövning, klargörande,
rättsliga åtgärder och förebyggande, jag vet att det låter lite otympligt, detta ZARF, som ni också kan se på min T-shirt, för
att få ut detta budskap till omvärlden och vi kommer att hålla en konferens den 10 december 2023, vilket är tvåårsdagen av beslutet om
vaccinering på sjukvårdsinrättningar. Den 10 december 2023, som är den andra årsdagen av beslutet
om skyldigheten till anläggningsbaserad vaccinering och för övrigt den 10 december är dagen för mänskliga rättigheter,
kommer vi att lämna in ett straffrättsligt klagomål i Karlsruhe till den federala åklagarmyndigheten
för brott mot mänskligheten mot de påstådda 584 huvudgärningsmännen i Tyskland.
Det kommer att bli en stor demonstration, och det skulle glädja mig om många av er deltog, för vi vill göra det tydligt.
Vi vill göra det klart för omvärlden att ingen får röra sig utanför denna lagliga sfär.
Inom denna rättsliga sfär kan vi diskutera allt, men utanför denna rättsliga sfär får ingen stanna
och ingen får vidta åtgärder och det är precis vad vi har upplevt och det får aldrig hända igen och det
är därför som det kommer att finnas detta brottsmål, också bara för att göra ytterligare PR-arbete.
Och denna brottsanmälan är nödvändig,
vi måste lämna in den i Tyskland
så att vi kan ta nästa steg till Haag.
När vi åker till Haag kommer förmodligen även utländska stater att stödja oss, för om ni tittar på Internationella brottmålsdomstolens
sidor kommer ni att se att det hittills bara är personer med mörk hudfärg från den afrikanska kontinenten som har dömts.
Många säger nu, nej, nej, men det fanns en Jugoslavientribunal, exakt, Jugoslavientribunalen avknoppades, det var
en separat tribunal, den var inte en del av Internationella brottmålsdomstolen, det var Jugoslavientribunalen.
Internationella brottmålsdomstolen har hittills
bara dömt afrikaner från afrikanska stater.
Med andra ord är denna internationella brottmålsdomstol ett politiskt instrument för dominans, Amerika är inte en del av den, men
Amerika är naturligtvis fortfarande inblandat, men i huvudsak dominerar de västliga staterna, Amerika och de europeiska
staterna, för att utöva dominans över de afrikanska staterna.
Och de afrikanska staterna borde ha ett stort
intresse av att europeiska politiker för första gången ställs inför rätta.
Detta innebär att om de afrikanska staterna stöder detta klagomål
eller stöder denna brottsanmälan som vi gör, så måste den åtalas.
Och enligt min mening är det viktigt att vi klargör att den internationella
rätt som vi har enats om måste gälla överallt och den måste gälla lika.
Det är inte acceptabelt att vi i Europa alltid håller fina tal och framför allt alltid pekar finger
åt andra och säger vad de gör för fel och att vi
själva kan göra vad vi vill med vår befolkning.
Det är vår uppgift att offentliggöra detta, att klargöra
det, och det är vår uppgift att se till att de som har gjort
det som har hänt oss under de senaste tre åren, nämligen dessa åtgärder, dessa koronaåtgärder, obligatorisk vaccinering
och så vidare, vet att de kommer att åtalas för resten av sina liv och att vi inte kommer att
sluta väcka åtal och se till att denna fråga hanteras för resten av deras liv.
För, och detta är temat för min presentation,
det kan bara bli social försoning om de som
tror att de har rätt att agera utanför de sociala reglerna hålls ansvariga, i detta
fall straffrättsligt ansvariga, om de gottgör för den skada de har orsakat, och vi
klargör att allt som är tillåtet i vårt samhälle måste ske inom den ram som vi
har fastställt tillsammans och inte utanför denna ram,
och att alla som står utanför denna ram är brottslingar
i den internationella straffrättens mening och bör ställas inför rätta.
Jag hoppas att ni har tagit med er några förslag för att gå ut, för att diskutera
med omvärlden och för att klargöra varför vi alla gick ut på gatorna mot dessa koronaåtgärder
i denna form vid den tidpunkten, varför vi fortfarande demonstrerar mot dem och att kritiken
av åtgärderna går långt utöver vad koronaåtgärderna var.
Det handlar om vår samexistens i detta samhälle och om fred i detta samhälle. Tack så mycket.
Vi tackar för oss.
Många, många tack, Ralf Ludwig. Tack så mycket, så mycket.
Det var mycket, mycket imponerande, mycket målmedvetet.
Jag anser att det är så viktigt, till och med början var så uppenbar, detta att flytta sig till en sidoscen, dessa
avledningsmanövrar, att ni kampanjar för fel saker, det var en sådan koncentration av viktig information.
Så vi letar nu efter ett sätt att lägga till vår vikt på vågen.
Vi skulle vara mycket tacksamma om vi kunde hålla kontakten med varandra, att vi är uppdaterade,
hur vi kan engagera oss, om det är genom underskrifter eller genom demonstrationer, jag vet inte.
Fortsätt att hålla dig uppdaterad med oss så att vi kan följa dig på rätt sätt och verkligen lägga alla vikter i vågskålen.
Det var mycket, mycket värdefullt nu. Tack så mycket för din vägledning.
Tack så mycket, så mycket.
Jag önskar dig massor av solsken i ditt privatliv, även på Mallorca.
Ande, själ och kropp är bevarade, fortsätt med det goda arbetet, vi är stolta över er. Tack för allt, för att du var där, tack.
Tack så mycket.