Tagad mēs turpināsim lasīt tekstu.
Un es gribētu teikt, ka mūsu delikātajai dienas tēmas juridiskajai daļai ir izvirzīti
kopumā divpadsmit izcili eksperti, protams, no veselas plejādes.
Piedalījās seši juristi, trīs tiesneši un trīs tiesību zinātnieki.
Tomēr, kā visi zināja, tikai diviem no viņiem jau no paša sākuma bija pietiekami daudz runas laika.
Taču visi divpadsmit mūsu kandidāti labprāt būtu ieradušies, kā viņi paši
rakstīja, bet desmit no viņiem dažādu iemeslu dēļ arī atcēla
savu dalību, taču novēl mums veiksmi šodienas sanāksmē.
Taču ir viens iemesls, kas jums ir jāzina, jo tas spilgti izgaismo abus runātājus, kuri
šodien ir šeit un kuri mums kalpos ar savām zināšanām.
Minētais augsta līmeņa jurists ir rakstījis, ka viņš nevēlētos būt pirmais priekšnieks,
kas mūsu pašreizējo tēmu kā juridiski saistošu ceļu izvērš publiskajā telpā.
Tā bija viņa atcelšana, viena no tām divpadsmit.
Godīgi sakot, man tas šķita nedaudz līdzīgs
tam, ko teiktu kāds labākais futbolists:
Es negribētu gūt pirmos vārtus šajā Pasaules kausā.
Vai arī profesionāls bokseris: man negribētos būt pirmajam, kas nokautē šo neremdināmo Goliātu.
Viss skaidrs? Jā.
Taču tagad ringā ar mums ir stājies cilvēks, kurš, es teiktu, ir pieņēmis šo acīmredzamo
izaicinājumu.
Viņš ir Šveices pilsonis, tiesību zinātņu doktors, un viņa CV pēc brīža mums pastāstīs
par viņu nedaudz vairāk.
Heincs Raskeins Heincs Raskeins dzimis 1956. gadā kalnu ciematā
Maliksā, Graubīndenē, kur viņš apmeklēja pamatskolu.
Lai vēlāk varētu studēt, viņš apmeklēja Kūras kantona skolas latīņu ģimnāziju.
Šajā laikā viņa tēvs tika ievēlēts par federālo tiesnesi Lozannā, un ģimene pārcēlās uz franciski runājošo Šveici.
Laiks, ko viņš pavadīja franciski runājošajā Šveicē, bija viens no viņa dzīves labākajiem gadiem.
1976. gadā viņš pabeidza Montbenonas ģimnāziju, iegūstot universitātes iestājeksāmenu.
Pēc rekrūšu skolas viņš drīkstēja sevi saukt par kalnu granātnieku.
No 1976. gada beigām līdz 1981. gada beigām Heincs Raskeins studēja tiesības Bernes Universitātē un ieguva leitnanta dienesta pakāpi.
Pēc tam viņš ieguva jurista praksi Hūrā, pēc tam ieguva jurista un vēlāk notāra kvalifikāciju.
Ar otro labāko novērtējumu doktorantūras eksāmenā, t. i., Magna Cum Laude, viņš
uzrakstīja disertāciju par prettiesiskuma tēmu Šveices atbildības tiesību sistēmā.
Heincs Rasheins gandrīz 30 gadus vadīja neatkarīgu advokātu un notāru biroju Hūrā.
50 gadu vecumā viņš tika atvaļināts no armijas kā majors militārajā tieslietās.
Heincs Rasheins pašlaik bauda ļoti dzīvespriecīgu pensiju un
ir ļoti pateicīgs par lielo atbalstu, ko saņem par savu darbu.
Viņš palīdz cilvēkiem, kuri jūtas cietuši no koronavīrusa pasākumiem.
Viņam ir trīs precētas meitas, četri mazbērni un partnere, kas pēdējo 20 gadu laikā ir kļuvusi dārga.
Heincs Rasheins šodien runā par juridisko bankrotu. Ko tagad? Ar praktiskiem piemēriem.
Laipni lūdzam, Heinz Raschein. Novēlu jums veiksmi. Paldies.
Dārgie draugi, es priecājos, ka varu uzstāties AZK priekšā.
Aptuveni piecus gadus esmu veltīgi centies panākt, lai
man ļautu pievienoties jums kā klausītājam.
Fakts, ka pirmo reizi esmu uzaicināts uz šo konferenci kā runātājs, mani piepilda ar lepnumu.
Mana vidējā meita ir bioloģe un nepiekrīt man par visiem dzīves aspektiem.
Taču tas tā notiek neatkarīgi no tā, vai ir divi vai 58½ dzimumi. Esmu viņai par to pateicīgs.
Savā izklāstā es uzskatu, ka, ja es lietoju tikai sieviešu dzimtes formu vai tikai vīriešu dzimtes formu, ir domātas abas.
Manas prezentācijas tēma ir juridiskais bankrots un iespējamie veidi, kā no tā izkļūt.
Es to sadalīju apakšvirsrakstos, kas parādīti šajā slaidā. Es parādīšu ceļu uz likumīgu bankrotu.
Ļaujiet man pievērsties divām Federālās konstitūcijas pilnīgām pārskatīšanām 1885. un 1999. gadā.
Noteiktā kontekstā, ko es pēc tam sīkāk izklāstīšu, es pieminēju
šaubu balsis, un tad es nonāku pie
dažiem lieliem projektiem, ko mēs esam uzsākuši no kustības puses kā
iespējamos veidus, kā izkļūt no konstatētā juridiskā bankrota.
Un pašās beigās es runāšu par rīcības un iecietības iespējām nākotnē.
Ja tuvāk aplūkosim demokrātijas un tiesiskuma jēdzienus, sapratīsim,
ka demokrātija un tiesiskums ir divas dažādas lietas.
Pašlaik mēs to piedzīvojam, mēs redzam, ka demokrātija var pastāvēt bez tiesiskuma, un iepriekšējās varas
struktūras ir pierādījušas, ka ir iespējams arī pretējais - tiesiskums bez demokrātijas.
Ja ir izvēle starp demokrātiju un tiesiskumu, mana atbilde ir: tiesiskums.
Jo demokrātija bez tiesiskuma ir tikai tukša čaumala.
Vienība, kas sevi dēvē par Šveices Konfederāciju, ir apņēmusies ievērot tiesiskumu Federālajā konstitūcijā, kas tika pilnībā pārskatīta 1999. gadā.
Es vēlētos jūs iepazīstināt ar šo slaidu. Šī dekrēta ticamākā teksta versija ir atrodama Fedlex tīmekļa vietnē admin.ch.
Ja nokļūsiet pareizajā vietā, kreisajā pusē redzēsiet zaļā krāsā izceltu nodrošinājumu:
Šis teksts ir spēkā;
Ja viņš kļūdas pēc būtu nokļuvis uz agrākas teksta versijas, viņš tajā pašā vietā atrastu sarkanā
krāsā izceltu piezīmi: Šis teksts nav spēkā. Kā mēs redzēsim, tas nav pierādījums, bet tikai apliecinājums.
Tomēr turpmākajos skaidrojumos mēs tagad varam izdarīt teorētisku
pieņēmumu, ka varam uzticēties Fedlex sarkanajām vai zaļajām
garantijām. Šajā brīdī man būs jālieto nedaudz tehniskā žargona.
Es zinu, cik nogurdinošs var būt juridiskais žargons.
Taču Ivo šodien ir uzaicinājis tikai juristus, tiesnešus un citus tiesību ekspertus, tāpēc viņš vēlas pievērst
īpašu uzmanību juridiskajam aspektam. Šā iemesla dēļ es tagad paskaidrošu normu hierarhijas jēdzienu.
Es domāju, ka jums ir jāiegūst lielākas zināšanas par likumu
nekā Alēnam Bērsē un pārējiem sešiem politiskajiem aktoriem.
Federālā konstitūcija ir Šveices Konfederācijas atzītā augstākā tiesību akta forma.
Vienīgais izņēmums normu hierarhijā ir tas, ka, piemērojot starptautiskās tiesības, tās ir jāievēro (5. pants).
Atšķirībā no konstitūcijas starptautiskās tiesības ir tikai daļēji saprotamas, jo to tiesību avoti ir sadrumstaloti.
Atkarībā no politiskās attieksmes šo fragmentu var saprast kā ņemšanu vērā vai beznosacījumu sekošanu.
Konstitūcija ir spēkā tikai tad, ja to apstiprina gan tauta, gan kantoni.
Nākamais normu hierarhijas līmenis ir federālie likumi.
Federālais likums var stāties spēkā, ja mūsu parlaments, t.i., abas
padomes, ir devušas savu piekrišanu, ja tiek rīkots referendums.
To paraksta abu padomju priekšsēdētāji un aktuāri.
Ja tauta nerīkos referendumu vai referendums būs neveiksmīgs, tas stāsies spēkā. Federālās padomes dekrēti ir viszemākais līmenis standartu hierarhijā.
Atšķirībā no konstitūcijas, kurai nepieciešams tautas un kantonu vairākums, vai
likumiem, kuriem nepieciešams tikai parlamenta vairākums, Federālās padomes
dekrēti tiek pieņemti tikai ar parlamenta ievēlētu septiņu toecapu piekrišanu.
Kā no pasākumiem cietušo advokāts es vēlos no Federālās tiesas uzzināt, vai
Federālā padome ir ievērojusi vai pārsniegusi savas pilnvaras izdot noteikumus.
Katram tās izdotajam rīkojumam ir jābūt juridiski pamatotam. Tāpat arī likumiem ir jābūt konstitucionālam pamatojumam.
Šajā jautājumā mēs, domubiedri - pret valdību, parlamentu, tiesu varu un plašsaziņas
līdzekļiem - esam pilnīgi pārliecināti, ka ar Epidēmiju likumu ir par maz.
Ja mēs tagad vēlamies uzzināt, kad šī pilnībā pārskatītā Federālā konstitūcija stājās spēkā un tādējādi
ir saistoši piemērojama, mēs to varam atrast tā sauktajā Federālo tiesību aktu oficiālajā apkopojumā.
Jums jāzina, ka federālā valdība paralēli uztur Oficiālo apkopojumu un Sistemātisko likumu apkopojumu.
Abas tiek uzskatītas par vienlīdzīgām, tikai tās ir organizētas pēc atšķirīgiem kritērijiem.
Es izsaucu AS pēc gada un lappuses, kas norādīta šeit, un SR pēc dekrēta numura;
VP dekrēti ir sakārtoti pēc juridiskā priekšmeta.
Tā kā Federālā konstitūcija ir augstākais no visiem tiesību aktiem, tai ir piešķirts numurs SR 101.
Tāpēc mēs atrodam AS zem AS 1999 2556
abu padomju 1998. gada 18. decembra federālo dekrētu un piezīmi: Šis teksts ir spēkā.
Federālajā dekrētā ir ietverts viss jaunās federālās konstitūcijas pārstrādātais
teksts, ko parlaments ar šo rezolūciju ir pieņēmis tautas uzmanībai.
Pēc tam 1999. gadā tika rīkots referendums, kurā ar pārliecinošu balsu vairākumu tika atbalstīts pārskatītais teksts.
Pēc tam šis jautājums atkal nonāca Padomēs, kuras ar 1999. gada 28. septembra federālo
dekrētu, precīzāk, ar 1999. gada 28. septembra dekrētu AS 1999
2555, 2000. gada 1. janvārī ieviesa tautas pieņemto konstitūcijas tekstu.
Un šeit jūs varat redzēt šīs rezolūcijas sākumu un pēdējo lapu ar parakstiem, kuriem jābūt ar roku rakstītiem oriģinālā.
Tāpēc mūsu teorētiskajos apsvērumos mēs varam pieturēties pie šī konstitucionālā teksta.
Tiesiskums ir minēts 5., 8. un 9. pantā. Es to esmu uzsvērusi uz slīdrādes.
Pirmais no šiem noteikumiem (5. pants) nosaka
likumu kā valsts rīcības pamatu un robežu.
Ir noteikts, ka valdības rīcībai jābūt sabiedrības interesēs un samērīgai.
Abām apmaiņas pusēm, proti, valsts iestādēm, no vienas puses, un mums, privātpersonām, no otras puses, ir jārīkojas godprātīgi.
Visbeidzot, Federālās konstitūcijas 5. pantā ir uzsvērts starptautisko tiesību pārākums.
8. pantā noteikts, ka visi cilvēki ir vienlīdzīgi likuma priekšā;
Tajā ietverts diskriminācijas aizliegums izcelsmes, rases, dzimuma, vecuma, valodas, sociālā stāvokļa,
dzīvesveida, reliģiskās, ideoloģiskās un politiskās pārliecības vai invaliditātes dēļ.
Federālajām padomēm kā likumdevējām iestādēm ir uzdots nodrošināt
vīriešu un sieviešu juridisko un faktisko vienlīdzību.
9. pantā ir atkārtoti uzsvērts patvaļas aizliegums un prasība, ka valstij ir jārīkojas godprātīgi.
Tas galu galā ir 5. pantā minētā apgalvojuma atkārtojums, jo samērīguma principa
pārkāpums no valsts iestāžu puses ir pielīdzināms to patvaļīgai rīcībai.
Saskaņā ar tiesību doktrīnu, kas atzīta visā vāciski runājošajā pasaulē, proporcionalitātes principam ir trīs daļas.
Līdz ar to valdības rīcībai, pirmkārt, jābūt nepieciešamai, otrkārt, mērķtiecīgai
un, treškārt, jābūt līdzsvarotai attiecībai starp kaitējumu un ieguvumu.
Protams, viedokļi par visiem šiem trim proporcionalitātes kritērijiem var atšķirties.
Tomēr pēdējo trīsarpus gadu praktiskā pieredze rāda, ka mūsu četras tā sauktās
valsts varas - likumdevēja vara, valdība, tiesu vara un plašsaziņas līdzekļi - ir tikai izteikušas
plašas pretenzijas par Federālās padomes ar rīkojumu izdoto korona pasākumu samērīgumu,
bet nav izskaidrojušas un pierādījušas minētos trīs aspektus.
Mana bagātā pieredze šajā jomā sakrīt ar divu manu cienījamo kolēģu pieredzi,
kurus uzskatu par autoritatīviem šajā jomā. Viens no tiem ir Filips Krūze.
Atšķirībā no trim minētajām valsts varām mēs vienmēr un vairākkārt esam
centušies apšaubīt to proporcionalitāti visos trīs minētajos aspektos.
Mana nostāja ir tāda, ka pierādīšanas pienākums pilnībā
gulstas uz valdības aģentūrām, kas noteica šos pasākumus.
Mani kolēģi šajā sakarā ir ieguldījuši vairāk juridiskās rūpības un divos galvenajos iesniegumos ir iesnieguši
pierādījumu priekšlikumus pret veiktajiem pasākumiem, kurus es personīgi neuzskatu par nepieciešamiem.
Pēdējais tiesiskuma princips, kas šeit jāpiemin, ir tas, ka ikvienam,
kurš izvirza apgalvojumu, ir pienākums pierādīt šo apgalvojumu.
Pretējā gadījumā tam nav nozīmes. Tas ir noteikts federālā Civilkodeksa 8. pantā.
Tas ir ne tikai nostiprināts likumā, bet arī konstitūcijā, precīzāk, Federālās konstitūcijas
9. pantā. Cerot uz lielākiem panākumiem, abi mani kolēģi ir paredzējuši pierādīšanas
pienākumu, kas, manuprāt, ir drīzāk brīvprātīgs, nevis obligāts.
Tāpēc mēs saprotam, ka mūsu puse ir atkal un atkal mēģinājusi izskaidrot
nesamērīgumu, taču ir sastapusies ar klusu noraidījuma sienu.
Līdz pat šai dienai valsts sektors atsakās pildīt savu pienākumu sniegt pierādījumus.
Kopumā mēs saskaramies ar četru minimālas konstitucionālas valsts balstu sabrukumu.
Tie ir patvaļas aizlieguma princips, samērīguma princips, varas dalīšanas
princips un pierādīšanas pienākuma sadales princips.
Šajā atzinumā es saskatu juridisku bankrotu, kas ir pretrunā ar mūsu 1. augusta runām.
Vēlāk es atgriezīšos pie tā, ka ir piektais bojātais pīlārs, proti, prasība par parakstu.
Tas ved mani pie mūsu Federālās konstitūcijas divu kopējo pārskatīšanu vēstures.
1999. gadā izdotais bija otrais.
Pirmā datēta ar 1875. gadu, 27 gadus pēc federālās valsts izveides.
Šī pirmā pilnīgā pārskatīšana ietvēra pasaulē unikālu tautas tiesību - iniciatīvas un referenduma - ieviešanu.
Šī iniciatīva ļauj Šveices iedzīvotājiem ierosināt grozījumus federālajā konstitūcijā un nodot tos balsošanai.
Tā var izmantot referendumu, lai nodrošinātu, ka apstiprināšanai vai
noraidīšanai tiek iesniegti arī Parlamenta jau pieņemtie likumi.
Kurš no jums - lūdzu, paceliet roku - zina 1848. gada pirmās
Federālās padomes partejiski politisko sastāvu?
Šodien maz zināms, ka tolaik mums, vai drīzāk mūsu senčiem, bija septiņi liberāli domājoši federālie padomnieki. Toreiz netika runāts par burvju formulu.
Šajā konstitūcijā vēl nebija atzītas iepriekš minētās tautas tiesības, jo katoļticīgajiem
Centrālās Šveices iedzīvotājiem tajā laikā nebija pārstāvniecības Federālajā padomē.
1875. gadā Gotharda kalna inženieris Alfrēds Ešers saprata, ka savu gadsimta būvniecības projektu viņš varēja
apstiprināt tikai tad, ja piešķirtu koncesijas šiem pašiem kantoniem Šveices centrālajā daļā.
Tāpēc viņš nāca klajā ar ideju, kā šādu koncepciju padarīt pieņemamu tolaik ļoti ietekmīgajai Cīrihes liberāļu partijai:
Mēs grozām konstitūciju un pielāgojamies Centrālās Šveices iedzīvotājiem,
piešķirot viņiem iniciatīvas un referenduma tiesības.
Tā kā tā bija viena no galvenajām Centrālamerikas katoļu iedzīvotāju rūpēm,
viņi tika atbalstīti jaunajā transporta asī, kas veda cauri viņu teritorijai.
Tas Šveices tautai piešķīra laikmetu iezīmējošas tiesības ietekmēt federālās lietas.
Manuprāt, šī pirmā pilnīgā pārskatīšana bija reāls solis uz priekšu.
Pēc vairāk nekā gadsimta, 1999. gadā, kad tika veikta otrā pilnīgā pārskatīšana, situācija ir citāda. Tajā laikā Šveices jurists Kaspars Villigers bija federālais tieslietu ministrs.
Leons Šlumpfs bija ekspertu padomdevējas komitejas loceklis pirms darba Federālajā padomē.
Es viņu pazinu personīgi, jo viņa meita Evelīna
bija tuva klasesbiedrene kantona skolā.
Viņš un mans tēvs, tagad federālais tiesnesis, kopā ar Kasparu Villigeru publiski apliecināja,
ka šī otrā pilnīgā pārskatīšana ir jauna, tīra sistemātiskās kārtības reorganizācija,
kas nepārprotami būtiski neskar iepriekš pastāvošās tiesības.
Visiem bija skaidrs apliecinājums: "Mēs nevēlamies mainīt jūsu tiesības, mēs tikai vēlamies tās skaidrāk organizēt.
Es jums pierādīšu, ka kļūdāties, izmantojot turpmāk sniegto piemēru.
Lai gan tobrīd biju ļoti aizņemts, jo man piedzima trīs meitas, kļuvu par partneri kopīgā praksē
un ieguvu jurista un notāra licenci, es intuitīvi neticēju šīm garantijām un balsoju pret
1999. gada pilnīgu pārskatīšanu. Šodien ir skaidrs, cik pamatots bija šis "nē".
Pretēji šiem apliecinājumiem pilnībā pārskatītajā Federālajā konstitūcijā ir vismaz
viens ļoti būtisks grozījums. Agrāk, saskaņā ar Civilkodeksa 3. panta 2. punktu, tika ieviests.
113. panta 2. punkts aBV (aBV = vecā federālā konstitūcija).
Saskaņā ar šo noteikumu juristi nevarēja iesniegt Federālajai Augstākajai tiesai izskatīšanai federālos likumus, ko pieņēmis parlaments.
Šāda vienošanās par varas dalīšanu vienmēr ir bijusi jāpieņem.
Tomēr, ciktāl tas attiecas uz Federālās padomes rīkojumiem, Federālā Augstākā
tiesa tolaik pilnībā pārbaudīja šo rīkojumu konstitucionalitāti.
Jaunās Federālās konstitūcijas 2. pantā tagad ir noteikts.
Federālās konstitūcijas 189. pants nosaka, ka Federālās padomes rīkojumus vairs nevar nodot izskatīšanai Federālajā Augstākajā tiesā, lai tā pārbaudītu to konstitucionalitāti.
Kā mēs tikko redzējām - tā kā visi koronavīrusa apkarošanas pasākumi ir balstīti tikai uz
Federālās padomes rīkojumiem -, tā ir ārkārtīgi rupja iejaukšanās iedzīvotāju tiesībās.
Tas nozīmē, ka tā sauktā abstraktā standartu pārskatīšana federālā līmenī tiek pilnībā atcelta.
Es no Federālās Augstākās tiesas pieprasu abstraktu tiesību normu pārbaudi, kad Federālās padomes
rīkojumu tieši iesniedzu Federālajā Augstākajā tiesā un pieprasu pārbaudīt tā konstitucionalitāti.
Ja Federālā Augstākā tiesa secina, ka rīkojums kopumā vai atsevišķi
tā noteikumi ir vai ir pretrunā ar Konstitūciju, tā atzīst rīkojumu
vai atsevišķus tā noteikumus par spēkā neesošiem.
Tā ir standartu abstraktā pārskatīšana, ko 1999. gada pilnīgā pārskatīšana diemžēl atcēla. Materiālos par to - tā ir mākslas ģenēze.
189 BV - un parlamentāro konsultāciju protokolā teikts:
Standartu abstraktās pārskatīšanas atcelšana neietekmē konkrēto standartu pārskatīšanu.
Konkrētu standartu pārskatīšanu sauc arī par standartu papildu pārskatīšanu.
Tas nozīmē, ka, ja, piemēram, Remī Štetlers tagad saņems naudas
sodu par atteikšanos nēsāt sejas aizsegu Bernes āra lapenēs, es to varu iesniegt
tiesā ar lūgumu veikt īpašu standartu pārskatīšanu.
Pēc tam tiesai ir jāpārbauda, vai piemērotais standarts atbilst konstitūcijai.
Ja tas tā nav, tas nenozīmē pārskatāmā standarta spēkā neesamību, bet gan tā nepiemērojamību.
Izrādās, ka tiesas līdz pat šai dienai nelabprāt pārskata konkrētus standartus.
Rémy Stettler lieta ir nonākusi līdz pat Federālajai Augstākajai tiesai.
Savā spriedumā Federālā Augstākā tiesa norādīja:
Šajā gadījumā konkrētas normu pārskatīšanas īstenošana būtu līdzvērtīga abstraktai normu pārskatīšanai, ko aizliedz jaunā konstitūcija.
Šis apgalvojums var novest tikai pie secinājuma, ka mūsdienu federālie tiesneši,
kuri ir ātri izgājuši augstskolu, nekad nav iemācījušies atšķirību
starp konkrētu un abstraktu normu pārbaudi un tāpēc nespēj to piemērot.
Galvenais ir tas, ka viņi apgalvo, ka Federālās konstitūcijas 189. pants
ir ne tikai pārtraucis abstrakto, bet arī konkrēto normu pārskatīšanu.
Tas bija būtisks solis atpakaļ otrajā pilnīgajā pārskatīšanā.
Tikai šī turpmākā pieredze man liek secināt, ka esmu juridiski bankrotējis.
Sākumā paskaidroju, ka Fedlex administrators portāls garantē, vai
šajā portālā publicētie juridiskie teksti ir vai nav spēkā.
Tas nozīmē, vai tā tos uzskata par saistošiem vai vairs nesaistošiem.
Runājot par juridisko bankrotu, mūsu domubiedrs Romāns ar pseidonīmu Don Icon ir uzrakstījis grāmatu Exhabitus.
Šīs grāmatas 102. lappusē viņš konfrontē Federālo administrāciju (FFA), kā arī Federālo
sabiedrības veselības biroju (FOPH) un vairākus departamentus ar apgalvojumu,
ka, cik viņam zināms, joprojām nav parakstīts COVID likums.
Tāpat kā visi federālie likumi, arī COVID likumi ir jāparaksta gan
Nacionālās padomes, gan Valstu padomes prezidentiem un sekretāriem.
Kā jūs zināt, mēs esam trīs reizes balsojuši par dažādiem COVID tiesību aktiem, un pretēji plašsaziņas līdzekļu un politisko partiju paustajam viedoklim mēs zaudējām ar nedaudz mazāk nekā 40 %.
Šie likumi bija tikai principiāli paziņojumi
par Federālās padomes COVID pasaku.
Tajos nav ietverti nekādi saistoši vai piespiedu pasākumi, piemēram, sociālā distancēšanās, obligāts sejas aizsegs,
pulcēšanās aizliegums, testēšana, obligāti sertifikāti, obligāta vakcinācija vai tamlīdzīgi.
Ņemot vērā atbalstītāju pulku, 40 % balsu pret var uzskatīt par vērā ņemamu panākumu.
Tāpēc priekšlikuma iesniedzēji ir saņēmuši tikai principiālu Federālās padomes apstiprinājumu.
Ko tad nozīmē citētais fragments no Dona Ikona grāmatas Exhabitus?
Tā noliedz trīs COVID likumu spēkā esamību, jo trūkst nepieciešamo parakstu. Viņš vēlētos redzēt juridiski atbilstošu oriģinālu, kas parakstīts.
Attiecībā uz Fedlex publicētajiem tekstiem tas atbilst
zaļajai garantijai: Šis teksts ir spēkā, viņa neuzticība.
Ja viņš neuzticas kādam no šiem apliecinājumiem, viņam līdz ar to tas pats jādara arī attiecībā uz visiem šiem apliecinājumiem.
Es varu respektēt šo viedokli, bet es nevēlos sekot viņa paskaidrojumiem, citādi es nevarētu
turpināt ar jums runāt un man nāktos aprobežoties ar to, ka mēs pārvietojamies vakuumā.
Tomēr es piekrītu Dona Ikona lūgumam Konfederācijai un tās administrācijai publicēt juridiski
parakstītu likuma tekstu. Es nonāku pie Šveices kolektīvās prasības.
Pēc tam, kad Reiner Füllmich paziņoja par saviem plāniem iesniegt
grupas prasību ASV vai Kanādā, es saņēmu asu jautājumu,
vai grupas prasību varētu iesniegt arī Šveicē.
Pirmajā impulsā es stingri noraidīju šos lūgumus, jo kolektīvās prasības ir anglosakšu procesuālais
instruments, ko kontinentālās Eiropas procesuālās sistēmas neatzīst. Bet tad šī doma mani naktī pamodināja.
Patiesais iedvesmas uzplaiksnījums nāca vēlāk, un tas bija tas, ka es varētu
īstenot arī sava veida kolektīvu prasību Šveicē, izveidojot prasītāju asociāciju.
Šveicē pastāv ierobežojums, ka mums jau no paša sākuma ir jāvienojas
par kopīgu juridisko prasību ar visiem prasītājiem. T.i.
visiem tas pats jāpieprasa no tiesas jau no paša sākuma.
Tā rezultātā es nonācu pie secinājuma, ka mēs varētu uzsākt kaut ko līdzīgu.
Pēc tam mēs sagatavojām atļaujas tekstu un galu galā saņēmām vairāk nekā 10 000, bet, iespējams, ne gluži 15 000 juridisku rīkojumu.
Pamatojoties uz to, mūsu izvēlētais advokāts, kam palīdzēja Markus Lienert no Cīrihes, pēc iepriekšējās tiesvedības
pabeigšanas iesniedza Federālajā Augstākajā tiesā gandrīz 90 lappušu garu prasību pret Šveices Konfederāciju.
Ņemot to vērā, mums vispirms 2022. gada februārī bija jāiesniedz pieprasījums
Federālajam finanšu departamentam (FDF).
Tikai tad mēs varējām iesniegt apelāciju Federālajā Augstākajā tiesā.
Galvenie argumentācijas punkti ir uzskaitīti nākamajā slaidā.
Šajā prasībā mēs esam pieprasījuši simbolisku franku kompensāciju katram mūsu
pilnvarotajam pārstāvim par pasākumu rezultātā radītajām neērtībām.
Īsā atbildē Federālais finanšu departaments tikai ļoti izlases veidā pievērsās sūdzībā minētajiem argumentiem.
FDF šķita nedaudz pārsteigta par mūsu iesniegto atbildi, un pēc tam nolēma neiesniegt dublikātu.
Paskaidrojums: juridiskie dokumenti šādā tiesvedībā tiek apzīmēti
šādā secībā: prasība, aizstāvība, replika un replika.
Mūsu gadījumā ar to tiek noslēgta juridisko dokumentu apmaiņa.
Šī gada septembrī, pēc gadu ilgas tiesvedības, mūsu advokāts rakstīja Federālajai tiesai, lai uzsvērtu prasības steidzamību,
jo īpaši tāpēc, ka maijā tika pieņemti PVO reformas plāni. 2024. Mēs joprojām gaidām Federālās tiesas spriedumu.
Esmu lēmumu pieņemšanas komitejā un pagaidām esmu mazākumā ar šādu viedokli;
Manuprāt, ir lietderīgi mūsu juridisko dokumentu saturu publicēt internetā.
Šo tīmekļa vietni var apskatīt arī wirmenschen.ch.
Vēl viens veids, kā nedaudz palielināt spiedienu, būtu sarīkot preses konferenci par šīs tiesas prāvas atlikšanu.
Pagaidām man nav izdevies panākt, lai mani priekšlikumi tiktu izskatīti komitejā, bet tas vēl var notikt.
Es domāju, ka runa ir par noziedzīgu vilcināšanos,
kas ir līdzvērtīga arī juridiskam bankrotam.
Pēc tam es īsi runāju par Filipa Krūzes (Philipp Kruse) kriminālsūdzību pret FOPH un Swissmedic.
2022. gada 14. jūlijā mani kolēģi Filips Krūze (Philipp Kruse) un Markuss Zollingers (Markus Zollinger) 37 prasītāju un 6 no vakcīnām cietušo
vārdā iesniedza vairāk nekā trīssimt lappušu garu krimināllietu pret Swissmedic un minētajām personām no Inselspital Bern.
Tajā viņi konfrontēja Šveices tiesu iestādes ar līdz šim
lielākajiem draudiem, ko Šveicē radīja farmācijas nozare.
Savā argumentācijā tās detalizēti atspēko Swissmedic apstiprinātās atļaujas prasības
attiecībā uz injicējamo preparātu, kas tiek lietots lielai daļai Šveices iedzīvotāju.
Aiz šīs nopietnās krimināllietas slēpjas milzīgs pētījumu apjoms,
uz kuru apsūdzētais Swissmedic nav atbildējis ne ar vienu vārdu.
Ja es saskatu korelāciju starp injicējamās vielas ievadīšanu un nāves gadījumiem, tad tas nepierāda cēloņsakarību.
Taču šī korelācija daudzkārt sarežģī jau esošo pierādīšanas pienākumu, kas gulstas uz
injekciju sniedzēju. Viņam ir pārliecinoši jāpierāda, ka viņa produkts ir efektīvs un drošs.
Efektivitāte nozīmē aizsardzību pret infekciju un infekcijas pārnēsāšanu.
Šodien mēs zinām, ka neviens ražotājs par to nav pārliecinājies.
Attiecībā uz šo būtisko punktu licenču izdevēja iestāde nevar atspēkot Philipp Kruse un Markus Zollinger argumentus.
Šai koronārās injekcijas vielai piešķirtā atļauja ir jāatsauc sasteigti un neapdomīgi.
Arī šī Filipa Krūzes (Philipp Kruse) un Markusa Zollingera (Markus Zollinger)
prasība tiek apzināti novilcināta, tāpat kā mūsu Šveices grupas prasība.
Mēs to nevaram pieļaut un varam tikai ņemt to vērā kā vēl vienu juridiskā bankrota pierādījumu.
Izmantojot šo iespēju, mēs
vēlamies pateikties Filipam Krūzem un Markusam Zollingeram par šo svarīgo soli.
Tas pierāda, ka FOPH un Swissmedic nekavējoties jāpārtrauc iespējami kaitīgās injicējamās vielas lietošana.
Pirmais bauslis ir neminem laedere - nekaitēt. Pārkāpjot to, viņi ir vainīgi.
Tas mani tuvina pasākumiem, ko veikusi Graubīndenes
Suverenitātes un pašnoteikšanās komiteja.
Pieci brīvdomātāji no Graubīndenes ir apvienojuši spēkus, lai izveidotu Graubīndenes Suverenitātes un pašnoteikšanās komiteju.
Tie ir Helmuts Heine, Kristians Birhmeiers, Renato Štīfenhofers, Gerds Rems un es.
Visi ir atzinuši, ka parlamentāriešus un citus lēmumu pieņēmējus Šveicē
ietekmē procesi, par kuriem viņiem nav pietiekamu zināšanu.
PVO, kas atrodas Ženēvā, plāno ne tikai pandēmijas paktu, bet arī vēl
bīstamāku Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu pārskatīšanu.
Termiņš ir nākamā gada 24. maijs, un noraidījuma neesamība automātiski nozīmē gan Starptautisko
veselības aizsardzības noteikumu, gan pandēmijas pakta apstiprināšanu.
Šādā veidā PVO plāno kļūt par vienīgo autoritāti veselības jautājumos, kam tā pakļauj arī klimata pārmaiņas.
PVO ģenerāldirektoram Tedrosam Adhanomam Ghebrejesusam tiek piešķirtas ekskluzīvas pilnvaras
pasludināt ārkārtas situācijas veselības un klimata jomā visā pasaulē bez papildu
pamatojuma un pārbaudes un noteikt saistošus pasākumus to novēršanai.
Viņš arī vēlas vienpersoniski apklusināt kritiskās balsis pret to.
Komiteja iebilst pret šādu varas pretendēšanu un turpinās cīnīties pret to arī turpmāk.
Kā pirmo soli ceļā uz šī mērķa sasniegšanu mēs nosūtījām ierakstītu vēstuli 200 Nacionālās padomes locekļiem,
46 Zemju padomes locekļiem, visiem galvenajiem Graubīndenes domes deputātiem, Federālajai padomei un kantonu valdībai, kā arī
plašsaziņas līdzekļiem un citiem lēmumu pieņēmējiem, informējot tos ar skrejlapu par pilnvarām veselības jomā, kuras PVO
plāno diktatoriskā veidā uzurpēt. Komiteja vēlas novērst šīs diktatoriskās pilnvaras.
Lēmums par viņu veselības stāvokli un nepieciešamajiem pasākumiem ir jāpieņem
katram individuāli, nevis jāatstāj Tedros Adhanom Ghebreyesus ziņā.
Mēs apzināti centāmies nosūtīt skrejlapu ierakstītā vēstulē,
lai neviens saņēmējs nevarētu atvainoties, ka nav zinājis.
Mēs analizēsim reakciju uz šo vēstuli un vajadzības gadījumā veiksim turpmākus pasākumus.
Komiteja saņēma šā gada 12. oktobra atbildi no federālā padomnieka Alain Berset. Paraksts izskatās īsts.
Šīs atbildes svarīgākais teikums nosaka, ka tiek rūpīgi apsvērts, vai katrs starptautiskais
līgums tiek iesniegts Parlamentam vai tautai apstiprināšanai vai noraidīšanai.
Viņš gan nepaskaidro, vai tas attiecas arī uz Starptautiskajiem veselības aizsardzības noteikumiem.
Un tad mēs par to skaidri pajautāsim savā atbildē.
Pašlaik tiek izskatīti vēl divi politiski jautājumi: Proti, nedaudz garā pārvērtēšanas iniciatīva,
bet šis smagnējais teksts ir vienkārši nepieciešams, lai nodrošinātu, ka komiteja, kurai būs jāuzņemas
atbildība par pēdējo trīsarpus gadu pārvērtēšanu, ir patiesi neatkarīga.
Parakstu vākšana par to jau notiek un ir ieteicama.
Tas pats attiecas uz Nikolā Rimoldi un viņa komandas iniciatīvu par suverenitāti, kas formulēta tā,
ka noteiktos apstākļos Šveice varētu pat izstāties no PVO. Un tas ir tas, uz ko mums būtu jātiecas.
Atgriezīšos pie iepriekš minētā jautājuma, kas prasa parakstus.
Valdības aģentūras Šveicē aizvien biežāk atturas no paraksta un no atļaujas
līmeņu atklāšanas, sākot no ieraksta komercreģistrā līdz paziņojuma izsniedzējam.
Es jums parādīšu piemēru šajā slaidā.
Tas ir Serafe lēmums, un, kā redzat šeit, nav paraksta.
Lēmums ir labvēlīgs iebilduma, kas celts parādu piedziņas procesā, atcelšanai.
Pieredze rāda, ka parādu piedziņas iestādes ir apmierinātas ar šādiem lēmumiem
un turpina apķīlāšanu, kas ir vēl viena juridiskā bankrota pazīme. Šeit ir minēta RTVA.
Šis ir 24. marta Radio un televīzijas likums. 2006. Šo tekstu sauc arī par spēkā esošu.
69. pants šķietami paredz mājsaimniecību nodevu par apraides programmu uztveršanu.
Vārds "nodeva" ir pārdēvēts, tas ir jauns vācu valodas apzīmējums tautas nobalsošanas nodoklim.
Lai gan iedzīvotāji balsoja par šo vēlēšanu nodokli, viņi neapšaubāmi nezināja, ka tas ir vēlēšanu nodoklis.
Dažas balsis uzskata, ka, iespējams, ir mazākumā, un es ar prieku
atbalstu šo viedokli, ka arī uz valdību attiecas vispārējie saistību
tiesību noteikumi, iesniedzot balsošanas jautājumus tautai.
Galu galā referendums galu galā ir līgumattiecības starp valsti un iedzīvotājiem.
Turklāt šo līgumtiesību normu piemērošanu var atvasināt arī no prasības par valsts rīcību
labā ticībā saskaņā ar Civilkodeksa 6. panta 1. punktu. 9 BV var iegūt. Art.
Saskaņā ar Šveices saistību kodeksa 28. pantu no līgumslēdzējas puses apzinātas
maldināšanas izriet, ka līguma saturs apzināti maldinātajai pusei nav saistošs.
Saskaņā ar RTVA mājsaimniecībām ir jāmaksā iepriekš minētais iedzīvotāju ienākuma nodoklis
par SRF piedāvājumiem, kas tiek izmantoti vai ignorēti. Nodokļa iekasēšana ir deleģēta Serafe.
Tas, ka RTVA arī pilnvaro Serafe izņemt juridiskus priekšlikumus, ir nepieņemams jauninājums.
Agrāk bija tā, ka iespējamam kreditoram pēc juridiska priekšlikuma iesniegšanas
bija jāvēršas pie tiesneša ar lūgumu uzsākt tiesvedību.
Viņš saņēma ar roku parakstītu spriedumu par pieprasītās juridiskās procedūras uzsākšanas atļaušanu vai atteikumu.
Sākot ar 1990. gadu, Federālais parlaments kā likumdevējs sāka piešķirt atsevišķiem
kreditoriem tiesības atsaukt juridiskos priekšlikumus kā procesa dalībniekiem.
Tā ir klaji antikonstitucionāla pieeja.
Atbilstoša prerogatīva tika piešķirta ne tikai RTVA, bet arī Veselības apdrošināšanas fondiem
Federālajā veselības apdrošināšanas likumā (KVG).
Pretkonstitucionāla procesa dalībnieka iecelšana par tiesnesi tiesvedības uzsākšanai
abos minētajos likumos neatbilst tiesiskuma principam un, manuprāt, ir aktīvi jānovērš.
Tāpēc es kopā ar savu augsti vērtēto klientu Rolandu Juferu nosūtīju iesniegumu
Federālajam komunikāciju birojam un publicēju to savā Telegram kanālā.
Šajā iesniegumā es iebildu pret to, ka nav neviena paraksta.
Manuprāt, ir svarīgi, lai, saņemot uzmācīgu vēstuli, jūs rūpīgi
pārbaudītu, vai tā ir parakstīta ar juridiski derīgu parakstu.
Ja tas tā nav, tad tas ir nesaistošs aicinājums brīvprātīgi
pakļauties sistēmai, kas ir atklāta kā korumpēta.
Turklāt vēl joprojām tiek izskatītas divas apsūdzības krimināllietās pret federālās padomes locekļiem.
Vispazīstamākais no tiem ir Paskāla Najadi darbs.
Veselības ministrs Berset bija apgalvojis, ka SRF programmā Arena pretēji savam labākajam prātam:
Uz apliecinājuma dokumentiem, kas saglabāti mobilajos tālruņos, iesniedzējs var pierādīt, ka injekcija ir saņemta, un tādējādi
arī tās efektivitāti, jo īpaši attiecībā uz iespējamo vīrusu pārraidi.
Lietas fakti jau apsūdzības stadijā ir tik nelabvēlīgi Berseta kungam, ka
man ir visgrūtāk uzsvērt nevainīguma prezumpciju, kas joprojām attiecas uz viņu.
Šis kriminālprocess tika bloķēts.
Mazāk zināma ir Alberta Knobela kriminālā sūdzība pret federālo padomnieku Ignazio Cassis par dienesta stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu.
Kādā citā raidījumā Arēnā viņš bija paziņojis, ka FOPH ceļu satiksmes negadījumos
bojā gājušos ar pozitīvu PCR testu uzskata par vainīgo nāves gadījumiem;
Tas ir nepieciešams, lai standartizētu starptautisko skaitīšanas metodi.
Taču tas ir pilnīgs absurds, un par to būtu jāsauc pie atbildības kā par dienesta stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu.
Arī šajā procedūrā ir nopietni kavēta tiesvedība.
10. rīcības un iecietības iespējas Mīlestība
Draugi, mēs esam izvēlējušies visus juridiskos un
politiskos ceļus, kurus šajā laikā varējām iedomāties un kurus atzinām par dzīvotspējīgiem.
Pamatojoties uz iepriekšējo pieredzi, ir apšaubāms,
vai šie pasākumi ļaus sasniegt vēlamo rezultātu.
Mēs pieņemam zināšanai 2023. gada 22. oktobrī notikušo parlamenta vēlēšanu rezultātus. Tie ir tikpat atskurbinoši mūsu kustībai, kā es prognozēju.
Es būtu vēlējies redzēt Ursu Hansu kā jauno parlamenta deputātu Cīrihē un Jozefu Enderu Švīcā.
Tomēr, lai sasniegtu savus mērķus, mums ir jānomaina
ne tikai viss parlamentārais personāls,
bet arī tiesnešu un Jozefa Endera personāls.
Tomēr, lai sasniegtu savus mērķus, mums ir jānomaina ne tikai viss parlamentārais personāls, bet arī tiesu iestāžu
un valsts finansēto plašsaziņas līdzekļu darbinieki. Mēs turpinām urbt šo biezo dēli.
Tomēr tas ir ilgstošs un sarežģīts process, un tā laikā ir nepieciešamas papildu
rīcības un iecietības iespējas.
Tam ir nepieciešama personīga atbildība un pilsoniska drosme.
Es aicinu jūs domāt nevis par īstermiņa sankciju riskiem, bet gan par ilgtermiņa ieguvumiem
nākamajām paaudzēm.
Es aicinu jūs apvienot spēkus un radīt piemērus labākai
dzīvei, kopībai un palīdzībai tuvākajam.
Pēdējo trīsarpus gadu laikā misionāru centieni ir izrādījušies neefektīvi.
Ārējiem cilvēkiem ir jāredz, ka mēs esam laimīgāki un kopā mums ir jautrāk.
Mēs piedāvājam savstarpēju palīdzību apmaiņā pret pretpalīdzību.
Un atteikties no neveiksmīgās fiat naudas sistēmas, kur vien iespējams.
Mēs ņemam savu bērnu izglītību savās rokās, novēršoties no genderisma un vēstures falsifikācijas.
Mēs vēlamies
jauniešus, kas domā patstāvīgi un kritiski.
Mēs vēlamies miermīlīgu strīdu izšķiršanu bez sistēmas uzspiestiem tiesnešiem;
Lai mediācija būtu saprātīga, ir nepieciešams, lai abas puses tiktu uzklausītas un lai kāds piedāvātu abām pusēm pieņemamu risinājumu.
Jā, tagad jūs, iespējams, redzat, ka mēs, juristi, esam
paveikuši daudz, taču arī lēnām tuvojamies beigu punktam.
Joprojām ir cerība, ka mūs pārsteigs oficiālā klusuma mūra apvērsums.
Taču mums ir jārēķinās ar visu.
Turpinot manu priekšgājēju teikto, es tagad vēlos teikt ar saviem vārdiem: tad mēs tiekam atgriezti pie sevis, pie katra indivīda.
Tad mums ir jāuzņemas atbildība par sevi.
Ja šādi neiespējami noteikumi atkal parādīsies, mēs tos vienkārši vairs neievērosim. Tas prasa nelielu gatavību uzņemties risku.
Ir nepieciešama gatavība pieņemt
īstermiņa trūkumus, bet noteikt daudzsološu kursu nākamajām paaudzēm.
Jā, un šoreiz es jums novēlu Dieva palīdzību, uz kuru atsaucās Ivo Saseks. Paldies.
Liels paldies. Liels paldies, Heinz Raschein.
Es domāju, ka vissvarīgākais, ko mēs tagad varētu uzzināt, ir tas, ka mēs atkal uzzinām no juridiskā eksperta - mēs atrodam pierādījumus.
Jā, tas bija Šveices likums. Mēs esam juridiskā bankrotā.
Es domāju, ka risinājums ir tagad,
beigās - iespējams, tas ir pats svarīgākais, mums vienkārši jāsaprot, ka, ja mēs kā tauta
neiemācīsimies pateikt "nē", tad mums ir gals, viņi ar mums darīs, ko gribēs.
To varētu saukt arī par pilsonisko nepakļaušanos. Un es domāju, ka tas prasa lielu drosmi - lai šāds vīrietis runātu atklāti!
Tas ir galvenais iemesls, kāpēc daudzi cilvēki šeit nestāv.
Viņi nevēlas būt atbildīgi par jebkuru populāru "nē". Tad jūs ātri domājat par to, kā tas viss varētu beigties.
Vēlreiz vēlos jums pateikties par drosmi, ar kādu jūs iestājaties un sakāt to,
kas mums vienkārši ir jādzird. Mums tas ir jāsaprot. Liels paldies.