Vom continua acum cu textul.
Și aș spune că un total de doisprezece experți remarcabili au fost nominalizați pentru partea juridică
a subiectului nostru delicat al zilei, dintr-o întreagă pleiadă, desigur.
Au fost șase avocați, trei judecători și trei juriști.
Cu toate acestea, doar doi dintre ei au avut suficient timp de vorbire încă de la început, după cum știa toată lumea.
Dar toți cei doisprezece candidați nominalizați și-ar fi dorit să vină,
așa cum au scris, dar zece dintre ei au anulat din diverse motive,
dar ne doresc mult succes pentru această întâlnire de astăzi.
Dar există un motiv pe care trebuie să îl cunoașteți, pentru că îi pune în lumină pe cei doi vorbitori
care sunt aici astăzi și care ne vor servi cu expertiza lor.
Acel avocat de top a scris, scrie el, că ar fi reticent să fie primul fruntaș care să aducă subiectul
nostru actual în domeniul public ca o cale obligatorie din punct de vedere juridic.
A fost anularea lui, unul dintre cei doisprezece.
Trebuie să fiu sinceră, mi s-a părut ceva asemănător
cu ceea ce ar spune un fotbalist de top:
Nu mi-ar plăcea să înscriu primul gol la această Cupă Mondială.
Sau un boxer profesionist: nu mi-ar plăcea să fiu primul care îl bate pe acest Goliat indomabil.
Totul e clar? Da.
Dar acum, în ringul nostru a intrat un om care a acceptat, ca să spun așa, această provocare
evidentă.
Cetățean elvețian, este doctor în drept, iar CV-ul său ne va spune ceva mai
multe despre el imediat.
Heinz Raschein Născut în 1956 în satul de munte Malix din Graubünden, Heinz
Raschein a urmat cursurile școlii primare în această localitate.
Pentru a putea studia mai târziu, a urmat cursurile școlii de gramatică latină din cadrul școlii cantonale din Chur.
În acest timp, tatăl său a fost ales judecător federal la Lausanne, iar familia s-a mutat în Elveția francofonă.
Perioada petrecută în Elveția francofonă a fost unul dintre cei mai frumoși ani din viața sa.
În 1976, a absolvit gimnaziul din Montbenon cu o diplomă de admitere la universitate.
După școala de recruți, i s-a permis să se numească grenadier de munte.
De la sfârșitul anului 1976 până la sfârșitul anului 1981, Heinz Raschein a studiat dreptul la Universitatea din Berna și a obținut gradul de locotenent în armată.
A urmat un stagiu ca avocat în Chur, după care a obținut diploma de avocat și, ulterior, cea de notar.
Cu a doua cea mai bună notă la examenul de doctorat, adică Magna Cum Laude, și-a scris
teza de doctorat pe tema ilicitului în sistemul de drept elvețian al răspunderii.
Heinz Raschein a condus un birou independent de avocatură și notariat în Chur timp de aproape 30 de ani.
La vârsta de 50 de ani, a fost eliberat din armată ca maior în justiție militară.
Heinz Raschein se bucură în prezent de o pensie foarte activă și este foarte
recunoscător pentru încurajările pe care le primește pentru munca sa.
El îi ajută pe cei care se simt victime ale măsurilor de combatere a coronavirusului.
Are trei fiice căsătorite, patru nepoți și o parteneră care i-a devenit foarte dragă în ultimii 20 de ani.
Heinz Raschein vorbește astăzi pe tema falimentului legal. Și acum? Cu exemple practice.
Bine ați venit, Heinz Raschein. Vă doresc mult succes. Vă mulțumesc.
Dragi prieteni, sunt încântat să pot apărea în fața AZK.
Timp de aproximativ cinci ani, m-am străduit în zadar să mi se
permită să mă alătur vouă în calitate de ascultător.
Faptul că am ajuns pentru prima dată în calitate de vorbitor invitat mă umple de mândrie.
Fiica mea mijlocie este biolog și nu este de acord cu mine cu privire la toate aspectele vieții.
Dar face acest lucru în cele în care există două sau 58½ genuri. Îi sunt recunoscător pentru asta.
Pentru prezentarea mea, consider că, dacă folosesc doar forma feminină sau doar forma masculină, înseamnă că se referă la ambele.
Subiectul prezentării mele este falimentul legal și posibilele modalități de ieșire din el.
Am împărțit acest lucru în subtitlurile prezentate pe acest diapozitiv. Vă arăt calea către falimentul legal.
Permiteți-mi să mă refer la cele două revizuiri totale ale Constituției federale din 1885 și 1999.
Menționez - într-un anumit context, pe care apoi îl dezvolt - vocile
îndoielii și apoi vin cu câteva
proiecte majore pe care le-am inițiat din partea mișcării ca posibile
căi de ieșire din falimentul juridic identificat.
Și, la final, voi vorbi despre opțiunile de acțiune și de toleranță pentru viitor.
Dacă ne uităm mai atent la conceptele de democrație și de stat de drept, ne
vom da seama că democrația și statul de drept sunt două lucruri diferite.
În prezent experimentăm acest lucru, vedem că democrația poate exista fără statul de drept, iar structurile
de putere anterioare au arătat că este posibil și invers - statul de drept fără democrație.
Având de ales între democrație și statul de drept, răspunsul meu este: statul de drept.
Pentru că democrația fără statul de drept nu este altceva decât o coajă goală.
Entitatea care se numește Confederația Elvețiană s-a angajat să respecte statul de drept în Constituția federală, care a fost complet revizuită în 1999.
Aș dori să vă trimit la acest diapozitiv de aici. Cea mai fiabilă versiune text a acestui decret poate fi găsită pe site-ul Fedlex admin.ch.
Dacă ajungeți în locul potrivit, veți vedea asigurarea evidențiată cu verde în partea stângă:
Acest text este în vigoare;
Dacă ar fi ajuns din greșeală pe o versiune anterioară a textului, ar fi găsit nota evidențiată cu roșu
în același loc: Acest text nu este în vigoare. După cum vom vedea, aceasta nu este o dovadă, ci o simplă asigurare.
Cu toate acestea, pentru următoarele explicații, putem face acum presupunerea
teoretică că putem avea încredere în asigurările roșii sau verzi de
la Fedlex. În acest moment, va trebui să folosesc un pic de jargon tehnic.
Știu cât de obositor poate fi jargonul juridic.
Dar Ivo a invitat astăzi doar avocați, judecători și alți experți în drept, așa că dorește să acorde o
atenție deosebită perspectivei juridice. Din acest motiv, voi explica acum conceptul de ierarhie a normelor.
Cred că trebuie să cunoașteți mai bine legea decât
Alain Berset și ceilalți șase actori politici.
Constituția federală este cea mai înaltă formă de legiferare recunoscută de Confederația Elvețiană.
Fiind singura excepție de la ierarhia normelor, aceasta prevede că dreptul internațional trebuie respectat în aplicarea sa (art. 5).
Spre deosebire de constituție, dreptul internațional este doar parțial inteligibil, deoarece sursele sale juridice sunt fragmentate.
În funcție de atitudinea politică, acest pasaj poate fi interpretat ca fiind o luare în considerare sau ca fiind o urmare necondiționată.
Constituția este valabilă numai dacă este aprobată atât de popor, cât și de cantoane.
Următorul nivel al ierarhiei normelor este reprezentat de legile federale.
O lege federală poate intra în vigoare dacă parlamentul nostru, adică ambele
consilii, și-au dat fiecare acordul, sub rezerva unui referendum.
Acesta trebuie să fie semnat de președinții ambelor consilii și de actuarii acestora.
În cazul în care populația nu organizează un referendum sau în cazul în care un astfel de referendum nu are succes, acesta va intra în vigoare. Ordonanțele Consiliului Federal ocupă cel mai mic nivel în ierarhia standardelor.
Spre deosebire de Constituție, care necesită o majoritate a poporului și a cantoanelor,
sau de legi, care au nevoie doar de o majoritate parlamentară, ordonanțele Consiliului
Federal sunt create prin simpla aprobare a șapte tocilari aleși de parlament.
În calitate de avocat al victimelor măsurilor, doresc să aflu de la Curtea Federală dacă
Consiliul Federal și-a respectat sau și-a depășit autoritatea de a emite reglementări.
Pentru fiecare ordonanță pe care o emite, trebuie să se poată baza pe un temei juridic. În același mod, legile trebuie să aibă un suport constituțional.
În această privință, noi, cei care gândim la fel - împotriva guvernului, a parlamentului, a sistemului judiciar
și a mass-mediei - suntem destul de siguri că Legea privind epidemiile nu este nici pe departe suficientă.
Dacă vrem să știm acum când a intrat în vigoare această Constituție federală complet revizuită și, prin urmare,
este aplicabilă în mod obligatoriu, putem să o căutăm în așa-numita Compilație oficială a legislației federale.
Trebuie să știți că guvernul federal menține în paralel o compilație oficială și o compilație
sistematică a legilor. Ambele sunt considerate egale, doar că sunt organizate în funcție de criterii diferite.
Am apelat la AS după anul și pagina - date aici - și la SR după numărul de decret;
SR organizează decretele în funcție de obiectul juridic.
Deoarece Constituția federală este cea mai înaltă dintre toate actele legislative, aceasta poartă numărul SR 101.
Prin urmare, găsim în AS în cadrul AS 1999
2556 un decret federal al celor două Consilii din 18 decembrie 1998 și nota: Acest text este în vigoare.
Decretul federal conține întregul text de revizuire a noii Constituții federale,
care a fost adoptat de Parlament în atenția poporului prin această rezoluție.
Acest lucru a fost urmat de un referendum în 1999, care a avut ca rezultat o majoritate clară în favoarea textului revizuit.
Problema a ajuns apoi din nou în fața Consiliilor, care au pus în vigoare
textul constituțional adoptat de popor la 1 ianuarie 2000 printr-un
nou decret federal din 28 septembrie 1999, mai exact prin AS 1999 2555.
Și puteți vedea aici începutul acestei rezoluții și ultima pagină cu semnăturile, care trebuie să fie scrise de mână în original.
Prin urmare, pentru considerațiile noastre teoretice, ne putem limita la acest text constituțional.
Statul de drept este menționat la articolele 5, 8 și 9. Am subliniat acest lucru pe diapozitiv.
Prima dintre aceste dispoziții (articolul 5) stabilește
legea ca bază și limită a acțiunii statului.
Se stipulează că acțiunea guvernamentală trebuie să fie de interes public și proporțională.
Ambele părți ale schimbului, și anume organismele de stat, pe de o parte, și noi, persoanele fizice, pe de altă parte, trebuie să acționeze cu bună credință.
În cele din urmă, articolul 5 din Constituția federală subliniază primatul dreptului internațional.
Articolul 8 prevede că toate persoanele sunt egale în fața legii;
Acesta conține o interdicție a discriminării pe motive de origine, rasă, sex, vârstă,
limbă, statut social, stil de viață, convingeri religioase, ideologice și politice sau handicap.
În calitate de legiuitori, Consiliile Federale sunt însărcinate
să asigure egalitatea legală și reală între bărbați și femei.
Articolul 9 reiterează interzicerea arbitrariului și cerința ca statul să acționeze cu bună credință.
Aceasta este, în cele din urmă, o repetare a afirmației de la articolul 5, deoarece încălcarea principiului proporționalității
din partea autorităților statului echivalează cu o acțiune arbitrară din partea acestora.
Conform doctrinei juridice recunoscute în toată lumea de limbă germană, principiul proporționalității are trei părți.
În consecință, acțiunea guvernamentală trebuie, în primul rând, să fie necesară, în al doilea rând,
să fie intenționată și, în al treilea rând, trebuie să existe un echilibru între prejudiciu și beneficiu.
Desigur, opiniile pot fi diferite în ceea ce privește toate aceste trei criterii de proporționalitate.
Cu toate acestea, experiența practică a ultimilor trei ani și jumătate arată că cele patru
așa-numite puteri ale statului - legislativul, guvernul, sistemul judiciar și mass-media - au făcut doar
afirmații generale despre proporționalitatea măsurilor corona emise de Consiliul Federal
prin ordonanță și nu au explicat și dovedit cele trei aspecte menționate.
Experiența mea bogată în acest domeniu coincide cu cea a celor doi stimați colegi ai mei,
pe care îi consider autoritate în acest domeniu. Unul dintre ei este Philipp Kruse.
Spre deosebire de cele trei puteri ale statului menționate, noi ne-am străduit întotdeauna și în mod
repetat să punem la îndoială proporționalitatea acestora în toate cele trei aspecte menționate.
Poziția mea este că sarcina probei revine în întregime
agențiilor guvernamentale care au dictat măsurile.
Colegii mei au investit mai multă diligență juridică în această privință și, în cele două mari observații ale
lor, au prezentat propuneri de probe împotriva măsurilor luate, pe care eu personal nu le consider necesare.
Un ultim principiu al statului de drept care trebuie menționat aici este acela că
oricine face o acuzație poartă sarcina probei pentru această acuzație.
În caz contrar, este irelevant. Acest lucru este prevăzut la articolul 8 din Codul civil, o lege federală.
Nu este consacrată doar în lege, ci și în constituție, mai exact în articolul 9 din Constituția
federală. În speranța unui succes mai mare, cei doi colegi ai mei au prevăzut o
sarcină a probei pe care o consider mai degrabă voluntară decât obligatorie.
Prin urmare, ne dăm seama că partea noastră a încercat din nou și din nou să explice
disproporționalitatea, dar s-a lovit de un zid tăcut de respingere.
Până în prezent, sectorul public refuză să își îndeplinească obligația de a furniza dovezi.
În concluzie, ne confruntăm cu prăbușirea a patru piloni de susținere a unui stat de drept minimal.
Acestea sunt principiile interzicerii arbitrariului, principiul proporționalității,
separarea puterilor și repartizarea sarcinii probei.
În această constatare, văd un faliment juridic care se află în contradicție ireconciliabilă cu discursurile noastre din 1 august.
Mai târziu voi reveni la faptul că există un al cincilea pilon deteriorat, cerința privind semnătura.
Acest lucru mă aduce la istoria celor două revizuiri totale ale Constituției noastre federale.
Cel din 1999 a fost al doilea.
Primul datează din 1875, la 27 de ani de la crearea statului federal.
Această primă revizuire totală a implicat introducerea unor drepturi populare unice la nivel mondial - inițiativa și referendumul.
Inițiativa permite poporului elvețian să propună amendamente la Constituția federală și să le supună la vot.
Acesta poate folosi referendumul pentru a se asigura că legile deja adoptate
de Parlament sunt, de asemenea, supuse aprobării sau respingerii.
Care dintre dumneavoastră - vă rog să ridicați mâna - cunoașteți
componența politică a primului Consiliu Federal din 1848?
Este puțin cunoscut astăzi faptul că pe atunci aveam șapte consilieri federali liberali, sau mai degrabă strămoșii noștri. Pe atunci nu se vorbea despre o formulă magică.
Această constituție nu recunoștea încă drepturile poporului menționate mai sus, deoarece
cetățenii de orientare catolică din Elveția Centrală nu erau reprezentați în Consiliul Federal la acea vreme.
În 1875, inginerul Alfred Escher, de la Gotthard, și-a dat seama că nu putea obține aprobarea pentru proiectul
său de construcție al secolului decât prin acordarea de concesii acelorași cantoane din Elveția centrală.
Astfel, a venit cu ideea de a face următorul concept acceptabil pentru puternicul partid liberal din Zurich, pe atunci foarte puternic:
Modificăm Constituția și îi acomodăm pe locuitorii din Elveția
Centrală, acordându-le dreptul de inițiativă și de referendum.
Întrucât aceasta era una dintre principalele preocupări ale locuitorilor catolici din Elveția
Centrală, aceștia au fost convinși de noua axă de transport, care le traversa teritoriul.
Acest lucru a conferit poporului elvețian dreptul de a avea un cuvânt de spus în afacerile federale.
Din punctul meu de vedere, această primă revizuire totală a fost un adevărat pas înainte.
Situația este diferită în cazul celei de-a doua revizuiri totale din 1999, mai mult de un secol mai târziu. La acea vreme, avocatul elvețian Kaspar Villiger era ministrul federal al justiției.
Leon Schlumpf a fost membru al comitetului consultativ de experți înainte de a face parte din Consiliul Federal.
Îl cunoșteam personal, deoarece fiica sa, Eveline,
a fost o colegă apropiată la școala cantonală.
El și tatăl meu, în prezent judecător federal, m-au asigurat împreună, la fel ca și Kaspar Villiger
în public, că această a doua revizuire totală a fost o reorganizare nouă, pură, a ordinii sistematice
și, în mod expres, fără nicio interferență materială cu drepturile existente anterior.
Asigurarea a fost clară pentru toată lumea: "Nu vrem să vă schimbăm drepturile, vrem doar să le organizăm mai clar.
Vă voi dovedi că vă înșelați cu exemplul de mai jos.
Deși eram foarte ocupat la acea vreme cu nașterea a trei fiice, devenind partener într-un cabinet comun și obținând
o licență pentru a practica avocatura și notariatul, intuitiv nu am avut încredere în aceste asigurări
și am votat împotriva revizuirii totale din 1999. Astăzi este clar cât de justificat a fost acest "nu".
Contrar acestor asigurări, Constituția federală revizuită în totalitate
conține cel puțin o schimbare materială foarte drastică. Anterior, Art.
113 alineatul (2) aBV (aBV=vechea Constituție federală).
Conform acestei dispoziții, avocații nu puteau sesiza Curtea Supremă Federală pentru revizuirea legilor federale adoptate de Parlament.
Acest aranjament de împărțire a puterii a trebuit întotdeauna să fie acceptat.
Cu toate acestea, în ceea ce privește ordonanțele Consiliului Federal, a existat un control complet
al constituționalității acestor ordonanțe de către Curtea Federală Supremă la momentul respectiv.
Noua Constituție federală prevede acum la art.
189 din Constituția federală stipulează că nici măcar ordonanțele Consiliului Federal nu mai pot fi înaintate la Curtea Supremă Federală pentru un control al constituționalității lor.
După cum tocmai am văzut - deoarece toate măsurile privind coronavirusul se bazează exclusiv pe
ordonanțele Consiliului Federal - aceasta este o încălcare extrem de fatală a drepturilor oamenilor.
Acest lucru echivalează cu o abolire completă a așa-numitei revizuiri abstracte a standardelor la nivel federal.
Solicit o verificare abstractă a normelor juridice de la Curtea Federală Supremă atunci când aduc o ordonanță
a Consiliului Federal direct în fața Curții Federale Supreme și solicit o verificare a constituționalității acesteia.
În cazul în care Curtea Supremă Federală ajunge la concluzia că ordonanța în ansamblul
său sau anumite dispoziții individuale ale acesteia este sau sunt neconstituționale, aceasta
declară ordonanța sau anumite dispoziții individuale ale acesteia ca fiind nule și neavenite.
Aceasta este revizuirea abstractă a standardelor, pe care revizuirea totală din 1999 a abolit-o din păcate. În materialele de pe această - aceasta este geneza artei.
189 BV - iar în procesul-verbal de consultare parlamentară se precizează:
Această eliminare a revizuirii abstracte a standardelor nu afectează revizuirea concretă a standardelor.
Revizuirea concretă a standardelor se mai numește și revizuire accesorie a standardelor.
Înseamnă că, dacă, de exemplu, Rémy Stettler primește acum o amendă pentru
că refuză să poarte o mască de protecție în aer liber în aer liber la Berna, pot înainta
acest lucru instanței cu o cerere de revizuire specifică a standardelor.
Instanța trebuie apoi să examineze dacă standardul aplicat este constituțional.
În caz contrar, nu rezultă invaliditatea normei examinate, ci inaplicabilitatea acesteia.
După cum se pare, instanțele au fost reticente în a revizui standardele specifice până în prezent.
Am dus cazul lui Rémy Stettler până la Curtea Supremă Federală.
Iar în hotărârea sa, Curtea Supremă Federală a declarat:
În acest caz, punerea în aplicare a revizuirii concrete a standardelor ar echivala cu o revizuire abstractă a standardelor interzisă de noua constituție.
Această afirmație nu poate duce decât la concluzia că judecătorii federali de astăzi,
care au trecut rapid prin universitate, nu au învățat niciodată diferența dintre
revizuirea normelor concrete și abstracte și, prin urmare, nu sunt capabili să o aplice.
În concluzie, ei spun că articolul 189 din Constituția federală nu
a tăiat doar revizuirea abstractă, ci și cea concretă a normelor.
Acesta a fost un pas înapoi semnificativ în cea de-a doua revizuire totală.
Numai această experiență suplimentară mă face să concluzionez că sunt în faliment din punct de vedere juridic.
La început, am explicat că portalul de administrare Fedlex garantează
dacă textele juridice publicate pe acest portal sunt în vigoare sau nu.
Aceasta înseamnă dacă le consideră obligatorii sau dacă nu mai sunt obligatorii.
În ceea ce privește falimentul legal, tovarășul nostru de aceeași părere, Roman, a scris cartea Exhabitus sub pseudonimul Don Icon.
La pagina 102 din această carte, el se confruntă cu Administrația Federală (FFA), dar și
cu Oficiul Federal de Sănătate Publică (OFSP) și cu mai multe departamente,
afirmând că, din câte știe, nu există încă o lege COVID semnată.
La fel ca toate legile federale, legile COVID trebuie semnate de către președinții
și secretarii Consiliului Național și ai Consiliului Statelor.
După cum știți, am votat de trei ori cu privire la diferite legi COVID și, contrar tobelor mediatice și ale partidelor politice, am pierdut cu puțin sub 40 %.
Aceste legi au fost puțin mai mult decât declarații
de principiu privind basmul COVID al Consiliului Federal.
Acestea nu conțin măsuri obligatorii sau aplicate, cum ar fi distanțarea socială, acoperirea obligatorie a feței,
interdicții de întrunire, teste, certificate obligatorii, vaccinări obligatorii sau altele similare.
Ținând cont de numărul mare de susținători, cele 40% de voturi împotrivă pot fi considerate un succes respectabil.
Prin urmare, autorii propunerii au dat Consiliului Federal doar o aprobare de principiu.
Deci, ce înseamnă pasajul citat din cartea Exhabitus a lui Don Icon?
Aceasta neagă valabilitatea celor trei legi COVID din cauza lipsei semnăturilor necesare. El ar dori să vadă o copie semnată în original, conformă cu prevederile legale.
În ceea ce privește textele publicate pe Fedlex, acestea sunt în conformitate
cu asigurarea verde: Acest text este în vigoare, neîncrederea lui afară.
Dacă se îndoiește de una dintre aceste asigurări, trebuie să facă același lucru pentru toate.
Pot să respect acest punct de vedere, dar nu vreau să-i urmez explicațiile aici, altfel nu aș
putea continua să vă vorbesc și ar trebui să mă limitez la a spune că ne mișcăm în vid.
Cu toate acestea, sunt de acord cu solicitarea lui Don Icon adresată Confederației și administrației
acesteia de a publica un text de lege semnat legal. Ajung la acțiunea colectivă elvețiană.
După ce Reiner Füllmich și-a anunțat planurile de a intenta o acțiune
colectivă în SUA sau Canada, am fost bombardat vehement cu întrebarea
dacă o acțiune colectivă ar putea fi intentată și în Elveția.
Am respins cu fermitate aceste solicitări într-un prim impuls, deoarece acțiunile colective sunt un instrument procedural
anglo-saxon pe care sistemele procedurale din Europa continentală nu îl recunosc. Dar apoi gândul m-a trezit noaptea.
Inspirația a venit mai târziu și a fost aceea că aș putea realiza un fel de acțiune
colectivă în Elveția prin intermediul diversiunii de a crea o asociație de reclamanți.
În Elveția, există o restricție conform căreia trebuie să convenim de la
început asupra unei pretenții juridice comune cu toți reclamanții. Adică.
toți trebuie să ceară același lucru de la instanță încă de la început.
Ca urmare, am ajuns la concluzia că am putea să punem în aplicare o astfel de inițiativă.
Am redactat apoi textul de autorizare și am primit în cele din urmă peste 10 000, dar probabil nu chiar 15 000 de ordine legale.
Pe această bază, avocatul nostru preferat, asistat de Markus Lienert din Zurich, a depus un proces de aproape 90
de pagini împotriva Confederației Elvețiene la Curtea Federală Supremă după încheierea procedurilor preliminare.
Având în vedere acest lucru, a trebuit mai întâi să depunem cererea la Departamentul
Federal de Finanțe (DFC) în februarie 2022.
Abia atunci am putut face apel la Curtea Supremă Federală.
Principalele puncte de argumentare sunt enumerate în slide-ul următor.
În acest proces, am cerut un franc simbolic pentru fiecare dintre reprezentanții noștri
autorizați ca despăgubire pentru inconvenientele suferite ca urmare a măsurilor.
Într-un răspuns succint, Departamentul Federal de Finanțe a abordat argumentele din plângere doar într-o manieră foarte selectivă.
FDF a părut destul de impresionat de răspunsul pe care l-am trimis și a decis să nu trimită un duplicat.
Explicație: Actele juridice în cadrul unei astfel de proceduri judiciare sunt
desemnate în următoarea ordine: acțiunea, apărarea, replica și duplicatul.
În cazul nostru, aceasta încheie schimbul de documente juridice.
În luna septembrie a acestui an, după un an de proceduri judiciare, avocatul nostru a scris Curții Federale pentru a sublinia urgența procesului,
nu în ultimul rând din cauza planurilor de reformă ale OMS din luna mai. 2024. Așteptăm în continuare o hotărâre a Curții Federale.
Fac parte din comisia decizională și, până acum, sunt în minoritate cu următoarea opinie;
Cred că este logic să publicăm conținutul documentelor noastre juridice pe internet.
Acest site poate fi consultat și la adresa wirmenschen.ch.
O altă modalitate de a crește oarecum presiunea ar fi organizarea unei conferințe de presă pe tema amânării acestui proces.
Până acum, nu am reușit să-mi fac propunerile să treacă prin comisie, dar s-ar putea să se mai întâmple.
Cred că avem de-a face cu o tergiversare penală
care echivalează și cu un faliment juridic.
Apoi vorbesc pe scurt despre plângerea penală a lui Philipp Kruse împotriva OMPH și Swissmedic.
La 14 iulie 2022, colegii mei Philipp Kruse și Markus Zollinger au depus o plângere penală de peste trei sute de pagini împotriva Swissmedic
și a unor persoane numite de la Inselspital Bern, în numele a 37 de reclamanți și 6 victime ale vaccinurilor.
În acest document, ei au confruntat sistemul judiciar elvețian cu cea mai mare amenințare
pe care au reprezentat-o vreodată produsele farmaceutice în Elveția.
În motivarea lor, aceștia resping în detaliu cerințele de autorizare afirmate de Swissmedic
pentru injectabilul administrat unei mari părți a populației elvețiene.
În spatele acestei grave plângeri penale se află un volum uriaș de cercetări,
la care inculpatul Swissmedic nu a răspuns cu niciun cuvânt.
Dacă recunosc o corelație între administrarea unei substanțe injectabile și decese, atunci acest lucru nu dovedește o legătură de cauzalitate.
Dar corelația complică de mai multe ori sarcina deja existentă a probei pentru furnizorul de
injecții. El trebuie să dovedească în mod concludent că produsul său este eficient și sigur.
Eficacitatea înseamnă protecție împotriva infecției și a transmiterii.
Astăzi știm că niciun producător nu s-a asigurat de acest lucru.
În ceea ce privește acest aspect esențial, autoritatea care acordă licențele nu poate respinge argumentele lui Philipp Kruse și Markus Zollinger.
Autorizația acordată acestei substanțe de injecție corona trebuie retrasă în grabă și cu neglijență.
Acest proces intentat de Philipp Kruse și Markus Zollinger este, de asemenea, întârziat
în mod intenționat, la fel ca și acțiunea noastră colectivă elvețiană.
Nu putem permite acest lucru și nu putem decât să luăm act de el ca o dovadă suplimentară a falimentului legal.
Dorim să profităm de această ocazie
pentru a le mulțumi lui Philipp Kruse și Markus Zollinger pentru că au făcut acest pas important.
Aceasta demonstrează necesitatea urgentă ca OFSP și Swissmedic să oprească imediat o substanță injectabilă suspectată a fi nocivă.
Prima poruncă este neminem laedere, să nu faci rău. Încălcând acest lucru, ei sunt vinovați.
Acest lucru mă aduce cu un pas mai aproape de măsurile luate
de Comitetul pentru Suveranitate și Autodeterminare din regiunea Graubünden.
Cinci oameni cu spirit liber din Graubünden și-au unit forțele pentru a forma Comitetul pentru suveranitate și autodeterminare din Graubünden.
Aceștia sunt Helmut Heine, Christian Birchmeier, Renato Stieffenhofer, Gerd Rehm și eu însumi.
Toată lumea a recunoscut că parlamentarii și alți factori de decizie din
Elveția sunt afectați de procese pe care nu le cunosc suficient.
OMS, cu sediul la Geneva, nu numai că plănuiește un pact împotriva pandemiei,
ci și o revizuire și mai periculoasă a Regulamentului sanitar internațional.
Conform orientărilor, termenul limită este 24 mai anul viitor, iar lipsa unei respingeri înseamnă automat
aprobarea atât a Regulamentului sanitar internațional, cât și a pactului privind pandemia.
În acest fel, OMS intenționează să devină singura autoritate în materie de sănătate, căreia îi subordonează și evoluțiile climatice.
Directorul general al OMS, Tedros Adhanom Ghebreyesus, va avea autoritatea exclusivă de
a declara urgențe sanitare și climatice la nivel mondial fără alte justificări și
fără verificări și de a stabili măsuri obligatorii împotriva acestora.
De asemenea, dorește să reducă la tăcere, de unul singur, vocile critice împotriva acestuia.
Comisia se opune acestei revendicări de putere și va continua să o combată în viitor.
Ca un prim pas spre atingerea acestui obiectiv, am trimis o scrisoare recomandată către 200 de membri ai Consiliului Național, 46
de membri ai Consiliului de Stat, toți consilierii majori din Graubünden, Consiliul Federal și guvernul cantonal, precum și către mass-media
și alți factori de decizie, informându-i, printr-un pliant, cu privire la competențele în domeniul sănătății pe care OMS intenționează
să le uzurpeze în mod dictatorial. Comisia dorește să împiedice aceste puteri dictatoriale.
Decizia cu privire la starea lor de sănătate și la măsurile necesare ar trebui să rămână la latitudinea
fiecărui individ în parte și nu să fie lăsată la latitudinea lui Tedros Adhanom Ghebreyesus.
În mod deliberat, am făcut eforturi mari pentru a trimite fluturașul prin scrisoare
recomandată, astfel încât niciun destinatar să nu se poată scuza că nu a știut.
Și vom analiza reacțiile la această scrisoare și vom lua măsuri suplimentare, dacă este necesar.
Comisia a primit un răspuns din partea consilierului federal Alain Berset la data de 12 octombrie a acestui an. Semnătura pare autentică.
Cea mai importantă frază din acest răspuns afirmă că, cel puțin, se analizează cu atenție dacă fiecare
tratat internațional este supus aprobării sau respingerii Parlamentului sau poporului.
Ceea ce nu spune este dacă acest lucru se aplică și în cazul Regulamentului sanitar internațional.
Apoi, în răspunsul nostru, vom întreba în mod explicit despre acest lucru.
În prezent, există alte două chestiuni politice care sunt în curs de soluționare: Și anume, inițiativa
de reevaluare oarecum lungă - dar acest text greoi este pur și simplu necesar pentru a se asigura că comisia
care se va ocupa de reevaluarea din ultimii trei ani și jumătate este cu adevărat independentă.
Colectarea de semnături în acest sens este în curs de desfășurare și este recomandată.
Același lucru este valabil și pentru inițiativa de suveranitate a lui Nicolas Rimoldi și a echipei sale, care este formulată în așa
fel încât ar putea chiar permite Elveției să părăsească OMS în anumite circumstanțe. Și asta este ceea ce ar trebui să urmărim.
Mă întorc la o problemă pe care am menționat-o mai devreme, care necesită semnături.
Agențiile guvernamentale din Elveția se feresc din ce în ce mai mult de semnături și de dezvăluirea
nivelurilor de autorizare de la înregistrarea în registrul comerțului până la emitentul unei notificări.
Vă voi arăta un exemplu aici, pe diapozitiv.
Aceasta este o decizie Serafe și, după cum puteți vedea aici, nu există nicio semnătură.
Decizia este în favoarea înlăturării unei obiecții ridicate în cadrul unei proceduri de recuperare a creanțelor.
Experiența a arătat acum că birourile de executare a creanțelor sunt mulțumite de astfel de decizii
și trec la sechestru, ceea ce reprezintă un alt semn de faliment legal. RTVA este menționată aici.
Aceasta este Legea privind radioul și televiziunea din 24 martie. 2006. Acest text este, de asemenea, denumit în vigoare.
Articolul 69 prevede în mod aparent o taxă de recepție a programelor de radiodifuziune pentru gospodării.
Cuvântul "levy" este o redenumire, o nouă încadrare germană pentru o taxă electorală.
Cu toate că oamenii au votat în favoarea acestei taxe electorale, era evident că nu știau că este vorba de o taxă electorală.
Anumite voci adoptă punctul de vedere, poate minoritar, pe care mă bucur să
îl susțin, conform căruia guvernul se supune, de asemenea, dispozițiilor generale
ale legii obligațiilor atunci când supune poporului probleme legate de vot.
Până la urmă, un referendum se reduce la o relație contractuală între stat și popor.
Mai mult, această aplicare a dispozițiilor dreptului contractual poate fi derivată și din cerința
de acțiune a statului cu bună-credință prevăzută de art. 9 BV poate fi derivat. Art.
28 din Codul elvețian al obligațiilor, din înșelăciunea intenționată a unei părți contractante
rezultă că conținutul contractului nu este obligatoriu pentru partea înșelată în mod intenționat.
Conform RTVA, gospodăriile trebuie să fie supuse impozitului pe cap de familie menționat mai sus
pentru ofertele SRF care sunt utilizate sau ignorate. Colectarea taxei este delegată către Serafe.
Faptul că RTVA îl autorizează, de asemenea, pe Serafe să elimine propunerile legislative este o inovație intolerabilă.
În trecut, un presupus creditor trebuia să apeleze la judecător pentru deschiderea
unei proceduri judiciare după ce a fost făcută o propunere legală.
Acesta a primit o hotărâre semnată de mână de către acesta din urmă privind acordarea sau respingerea deschiderii legale solicitate.
Începând cu 1990, Parlamentul federal, în calitate de legiuitor, a început să acorde anumitor
creditori dreptul de a elimina propunerile legale în calitatea lor de parte la procedură.
Aceasta este o abordare vădit neconstituțională.
Prerogativa corespunzătoare a fost acordată nu numai Serafe în RTVA, ci și fondurilor de asigurări de sănătate
în Legea federală a asigurărilor de sănătate (KVG).
Numirea neconstituțională a unei părți în proces ca judecător pentru deschiderea procedurilor judiciare în cele două
legi menționate nu este în conformitate cu statul de drept și trebuie, în opinia mea, să fie împiedicată în mod activ.
Prin urmare, împreună cu clientul meu foarte apreciat, Roland Jufer, am trimis un memoriu
Oficiului Federal pentru Comunicații și l-am publicat pe canalul meu Telegram.
În acest document, am contestat absența oricărei semnături.
Cred că este important ca, atunci când primiți o scrisoare de hărțuire, să aveți grijă să
verificați cu atenție dacă aceasta are o semnătură valabilă din punct de vedere legal.
Dacă nu este cazul, atunci este o invitație neobligatorie de a se supune
în mod voluntar unui sistem care a fost expus ca fiind corupt.
În plus, două dosare penale sunt încă în curs de soluționare împotriva consilierilor federali în funcție.
Cel mai cunoscut este cel al lui Pascal Najadi.
Ministrul Sănătății Berset a susținut în programul SRF Arena împotriva judecății sale:
Pe documentele de certificare stocate de telefoanele mobile, prezentatorul poate dovedi că a primit o injecție și, prin urmare, eficacitatea
acesteia, în special în ceea ce privește transmiterea de presupuși viruși.
Faptele cauzei sunt deja atât de nefavorabile pentru dl Berset în stadiul de acuzație, încât
am cea mai mare dificultate în a sublinia prezumția de nevinovăție care i se aplică în continuare.
Aceste proceduri penale au fost blocate.
Mai puțin cunoscută este plângerea penală depusă de Albert Knobel împotriva consilierului federal Ignazio Cassis pentru abuz de putere.
Într-o altă emisiune de pe Arena, el a declarat că decesele din accidente rutiere
cu un test PCR pozitiv au fost numărate ca fiind decese corona de către OFSP;
Acest lucru este necesar pentru a standardiza metoda internațională de numărare.
Dar este un nonsens total și ar trebui să fie urmărit ca abuz de funcție.
Această procedură suferă, de asemenea, de o gravă întârziere a justiției.
10. opțiuni de acțiune și de abținere Dragoste
Prieteni, am urmat toate căile juridice și politice
la care ne-am putut gândi în această perioadă și pe care le-am recunoscut ca fiind viabile.
Pe baza experienței anterioare, este îndoielnic dacă
aceste etape vor conduce la rezultatul dorit.
Luăm act de rezultatele alegerilor parlamentare din 22 octombrie 2023. Acestea sunt la fel de grăitoare pentru mișcarea noastră, așa cum am prezis.
Mi-ar fi plăcut să îl văd pe Urs Hans în rolul noului deputat din Zurich și pe Josef Ender în Schwyz.
Totuși, pentru a ne atinge obiectivele, nu trebuie să
înlocuim doar întregul personal parlamentar,
ci și pe cei din sistemul judiciar și pe Josef Ender.
Totuși, pentru a ne atinge obiectivele, nu trebuie să înlocuim doar întregul personal parlamentar, ci și pe cel din
sistemul judiciar și din mass-media finanțată de stat. Continuăm să găurim această scândură groasă.
Cu toate acestea, este un proces lung și complex, iar pe durata acestuia sunt necesare opțiuni
suplimentare de acțiune și toleranță.
Acestea necesită un angajament față de responsabilitatea personală și curajul civic.
Vă rog să nu vă gândiți la riscurile de sancționare pe termen scurt, ci la beneficiile pe termen lung
pentru generațiile viitoare.
Vă invit să vă uniți forțele și să creați exemple pentru o viață
mai bună, pentru unitate, pentru ajutorarea aproapelui nostru.
Încercările misionare s-au dovedit a fi ineficiente în ultimii trei ani și jumătate.
Cei din afară trebuie să vadă că suntem mai fericiți și că ne distrăm mai bine împreună.
Oferim ajutor reciproc în schimbul unui contra-ajutor.
Și să ne retragem din sistemul falimentar al banilor fiduciari ori de câte ori este posibil.
Luăm în propriile mâini educația copiilor noștri, departe de genderism și de falsificarea istorică.
Ne dorim tineri
care să gândească independent și critic.
Dorim o soluționare pașnică a litigiilor, fără judecători impuși de sistem;
Tot ceea ce este necesar pentru o mediere rezonabilă este ca ambele părți să fie ascultate și ca cineva să vină cu o soluție acceptabilă pentru ambele părți.
Da, acum poate că puteți vedea că noi, avocații, am făcut
multe, dar și că încet-încet ajungem la capătul răbdării.
Mai există încă speranța că vom fi surprinși de o răsturnare a zidului oficial al tăcerii.
Dar trebuie să ținem cont de toate.
Urmând exemplul predecesorilor mei de la pupitru, aș dori să spun în propriile mele cuvinte: apoi suntem aruncați înapoi asupra noastră, asupra fiecărui individ.
Apoi trebuie să ne asumăm responsabilitatea pentru noi înșine.
Dacă astfel de reglementări imposibile apar din nou, pur și simplu nu le mai respectăm. Pentru asta este nevoie de puțină bunăvoință în a-și asuma riscuri.
Este nevoie de dorința de a accepta
dezavantajele pe termen scurt, dar de a stabili un curs promițător pentru generațiile
viitoare.
Da, și pentru această dată vă doresc ajutorul lui Dumnezeu pe care l-a invocat Ivo Sasek. Vă mulțumesc.
Vă mulțumesc foarte mult. Vă mulțumesc foarte mult, Heinz Raschein.
Cred că cel mai important lucru pe care l-am putea învăța acum, aici găsim încă o dată de la un expert juridic, găsim dovezile.
Aceasta a fost legea elvețiană, da. Ne aflăm într-un faliment legal.
Cred că soluția acum, în cele din urmă
- acesta este poate cel mai important lucru, trebuie pur și simplu să înțelegem că - dacă noi, ca
popor, nu învățăm să spunem nu, atunci suntem terminați, vor face ce vor cu noi.
Ai putea să o numești și nesupunere civilă. Și cred că e nevoie de mult curaj - un om ca el să vorbească!
Acesta este principalul motiv pentru care mulți oameni nu stau aici.
Ei nu vor să fie responsabili pentru niciun "nu" popular. Apoi te gândești rapid la cum s-ar putea termina totul.
Aș dori să vă mulțumesc încă o dată pentru curajul de a vă ridica în picioare și de a spune
ceea ce trebuie să auzim. Trebuie să înțelegem acest lucru. Vă mulțumesc foarte mult.