Teraz budeme pokračovať v texte.
A povedal by som, že na právnu časť našej delikátnej témy dňa bolo nominovaných celkom
dvanásť vynikajúcich odborníkov, samozrejme, z celej plejády.
Zúčastnilo sa ho šesť právnikov, traja sudcovia a traja právni vedci.
Avšak len dvaja z nich mali hneď od začiatku dostatok času na rozprávanie, čo všetci vedeli.
Všetkých dvanásť našich nominantov by však veľmi rado prišlo, ako napísali,
ale desať z nich sa tiež z rôznych dôvodov odhlásilo, ale
prajú nám veľa úspechov na tomto dnešnom stretnutí.
Je tu však jeden dôvod, ktorý by ste mali vedieť, pretože vrhá jasné svetlo na dvoch rečníkov, ktorí
sú tu dnes a ktorí nám poslúžia svojimi odbornými znalosťami.
Tento špičkový právnik napísal, že by sa zdráhal byť prvým frontmanom, ktorý
by našu súčasnú tému uviedol na verejnosť ako právne záväznú cestu.
To bolo jeho zrušenie, jedno z tých dvanástich.
Musím byť úprimný, pripadalo mi to trochu ako
niečo, čo by povedal špičkový futbalista:
Nerád by som strelil prvý gól na týchto majstrovstvách sveta.
Alebo profesionálny boxer: nerád by som bol prvý, kto knokautuje tohto nezdolného Goliáša.
Je všetko jasné? Áno.
Teraz však s nami do ringu vstupuje muž, ktorý, povedzme, túto zjavnú výzvu
prijal.
Je švajčiarskym štátnym príslušníkom, doktorom práv a jeho životopis nám o ňom
o chvíľu prezradí viac.
Heinz Raschein Narodil sa v roku 1956 v horskej dedinke Malix
v Graubündene, kde navštevoval základnú školu.
Aby mohol neskôr študovať, navštevoval latinské gymnázium na kantonálnej škole v Chure.
V tom čase bol jeho otec zvolený za federálneho sudcu v Lausanne a rodina sa presťahovala do francúzsky hovoriaceho Švajčiarska.
Pobyt vo frankofónnom Švajčiarsku bol jedným z najlepších rokov jeho života.
V roku 1976 ukončil štúdium na Gymnase de Montbenon a získal vysokoškolskú kvalifikáciu.
Po skončení regrútskej školy sa mohol nazývať horským granátnikom.
Od konca roka 1976 do konca roka 1981 študoval Heinz Raschein právo na univerzite v Berne a získal vojenskú hodnosť poručíka.
Nasledovala prax advokáta v Chure, po ktorej získal kvalifikáciu advokáta a neskôr notára.
S druhým najlepším hodnotením na doktorandskej skúške, t. j. Magna Cum Laude, napísal
dizertačnú prácu na tému protiprávnosti v systéme švajčiarskeho práva zodpovednosti.
Heinz Raschein viedol takmer 30 rokov samostatnú advokátsku a notársku kanceláriu v Chure.
Vo veku 50 rokov bol prepustený z armády ako major vojenskej justície.
Heinz Raschein si v súčasnosti užíva veľmi čulý dôchodok a je veľmi
vďačný za veľké povzbudenie, ktorého sa mu dostáva za jeho prácu.
Pomáha ľuďom, ktorí sa cítia byť obeťou opatrení proti koronavírusom.
Má tri vydaté dcéry, štyri vnúčatá a partnerku, ktorá mu za posledných 20 rokov prirástla k srdcu.
Heinz Raschein dnes hovorí o právnom úpadku. Čo teraz? S praktickými príkladmi.
Vitajte, Heinz Raschein. Prajem vám veľa úspechov. Ďakujeme.
Vážení priatelia, som rád, že môžem vystúpiť pred AZK.
Už asi päť rokov sa márne snažím, aby som
sa k vám mohol pripojiť ako poslucháč.
Skutočnosť, že som sa prvýkrát dostal medzi pozvaných rečníkov, ma napĺňa hrdosťou.
Moja prostredná dcéra je biologička a nesúhlasí so mnou vo všetkých aspektoch života.
Robí to však v tých prípadoch, keď sú dve alebo 58½ pohlavia. Som jej za to vďačný.
Pri svojej prezentácii zastávam názor, že ak použijem len ženský alebo len mužský tvar, myslí sa tým obidva.
Témou mojej prezentácie je právny bankrot a možnosti, ako sa z neho dostať.
Rozdelím to na podnadpisy uvedené na tomto diapozitíve. Ukazujem cestu k zákonnému bankrotu.
Dovoľte mi, aby som sa venoval dvom celkovým revíziám federálnej ústavy v rokoch 1885 a 1999.
Spomínam - v určitom kontexte, ktorý potom rozvediem - hlasy pochybností
a potom sa dostávam k niekoľkým
významným projektom, ktoré sme iniciovali zo strany hnutia ako možné
východiská z identifikovaného právneho bankrotu.
A na samom konci budem hovoriť o možnostiach konania a zhovievavosti do budúcnosti.
Ak sa bližšie pozrieme na pojmy demokracia a právny štát, uvedomíme
si, že demokracia a právny štát sú dve odlišné veci.
V súčasnosti to zažívame, vidíme, že demokracia môže existovať bez právneho štátu, a predchádzajúce
mocenské štruktúry ukázali, že je to možné aj naopak - právny štát bez demokracie.
Ak si mám vybrať medzi demokraciou a právnym štátom, moja odpoveď je: právny štát.
Pretože demokracia bez právneho štátu je len prázdnou škrupinou.
Útvar, ktorý sa nazýva Švajčiarska konfederácia, sa zaviazal dodržiavať princípy právneho štátu vo federálnej ústave, ktorá bola v roku 1999 úplne prepracovaná.
Chcel by som vás odkázať na tento slajd. Najspoľahlivejšie znenie tejto vyhlášky nájdete na webovej stránke Fedlex admin.ch.
Ak sa dostanete na správne miesto, na ľavej strane sa zobrazí zeleno zvýraznené zabezpečenie:
Tento text je platný;
Ak by omylom pristál na staršej verzii textu, našiel by poznámku zvýraznenú červenou farbou
na tom istom mieste: Tento text nie je platný. Ako uvidíme, nie je to dôkaz, ale len uistenie.
Pri nasledujúcich vysvetleniach však teraz môžeme vychádzať z teoretického
predpokladu, že môžeme dôverovať červeným alebo zeleným uisteniam spoločnosti
Fedlex. Na tomto mieste budem musieť použiť trochu technického žargónu.
Viem, aký vyčerpávajúci môže byť právny žargón.
Ivo však dnes pozval iba právnikov, sudcov a ďalších právnych expertov, preto chce venovať osobitnú
pozornosť právnemu pohľadu. Z tohto dôvodu teraz vysvetlím pojem hierarchie noriem.
Myslím si, že by ste sa mali v oblasti práva orientovať
lepšie ako Alain Berset a ďalší šiesti politickí aktéri.
Federálna ústava je najvyššou formou právneho predpisu, ktorú uznáva Švajčiarska konfederácia.
Ako jediná výnimka z hierarchie noriem stanovuje, že pri jej uplatňovaní sa musí dodržiavať medzinárodné právo (článok 5).
Na rozdiel od ústavy je medzinárodné právo zrozumiteľné len čiastočne, pretože jeho právne pramene sú roztrieštené.
V závislosti od politického postoja možno túto pasáž chápať ako zohľadnenie alebo bezpodmienečné nasledovanie.
Ústava je platná len vtedy, ak ju schváli ľud aj kantóny.
Ďalšou úrovňou hierarchie noriem sú federálne zákony.
Federálny zákon môže vstúpiť do platnosti, ak s ním náš parlament,
t. j. obe rady, vyslovia súhlas na základe referenda.
Musí byť podpísaná predsedami oboch rád a ich aktuármi.
Ak občania nevyhlásia referendum alebo ak bude takéto referendum neúspešné, vstúpi do platnosti. Nariadenia Spolkovej rady sú v hierarchii noriem na najnižšom stupni.
Na rozdiel od ústavy, ktorá si vyžaduje väčšinu ľudu a kantónov, alebo zákonov,
na ktoré stačí parlamentná väčšina, nariadenia Spolkovej rady vznikajú
len na základe súhlasu siedmich poslancov zvolených parlamentom.
Ako advokátka obetí opatrení chcem od Spolkového súdu vedieť, či Spolková
rada dodržala alebo prekročila svoju právomoc vydávať nariadenia.
Každé nariadenie, ktoré vydá, musí mať právny základ. Rovnako aj zákony musia mať ústavnú oporu.
V tejto otázke sme si my, rovnako zmýšľajúci ľudia - proti vláde, parlamentu,
súdnictvu a médiám - celkom istí, že zákon o epidémiách ani zďaleka nestačí.
Ak chceme teraz vedieť, kedy táto úplne prepracovaná spolková ústava vstúpila do platnosti a
je teda záväzne platná, môžeme si ju vyhľadať v takzvanej Úradnej zbierke spolkových zákonov.
Musíte vedieť, že federálna vláda vedie paralelne Úradnú zbierku a Systematickú zbierku
zákonov. Obe sa považujú za rovnocenné, len sú usporiadané podľa rôznych kritérií.
Vyvolám AS podľa roku a strany - uvedené tu - a SR podľa čísla dekrétu;
SR usporadúva vyhlášky podľa právnych predmetov.
Keďže federálna ústava je najvyšším zo všetkých právnych predpisov, nesie číslo SR 101.
V AS pod číslom AS 1999 2556 preto nájdeme
spolkové nariadenie oboch rád z 18. decembra 1998 a poznámku: Tento text je v platnosti.
Federálny dekrét obsahuje celý text revízie novej federálnej
ústavy, ktorý parlament týmto uznesením predložil na vedomie ľudu.
V roku 1999 nasledovalo referendum, v ktorom sa jasná väčšina hlasov vyslovila za revidovaný text.
Táto záležitosť sa potom opäť dostala pred rady, ktoré 1. januára 2000
uviedli do platnosti ústavný text prijatý ľudom ďalším federálnym
dekrétom z 28. septembra 1999, presnejšie pod číslom AS 1999 2555.
A tu vidíte začiatok tohto uznesenia a poslednú stranu s podpismi, ktoré musia byť v origináli napísané rukou.
Pri našich teoretických úvahách sa preto môžeme držať tohto ústavného textu.
Právny štát je uvedený v článkoch 5, 8 a 9. Zdôraznil som to na snímke.
Prvé z týchto ustanovení (článok 5) stanovuje
zákon ako základ a limit činnosti štátu.
Je stanovené, že opatrenia vlády musia byť vo verejnom záujme a primerané.
Obe strany výmeny, teda štátne orgány na jednej strane a my, súkromné osoby, na strane druhej, musíme konať v dobrej viere.
Napokon, článok 5 federálnej ústavy zdôrazňuje prednosť medzinárodného práva.
V článku 8 sa uvádza, že všetci ľudia sú si pred zákonom rovní;
Obsahuje zákaz diskriminácie na základe pôvodu, rasy, pohlavia, veku, jazyka, sociálneho postavenia,
životného štýlu, náboženského, ideologického a politického presvedčenia alebo zdravotného postihnutia.
Federálne rady ako zákonodarcovia majú za úlohu zabezpečiť
právnu a skutočnú rovnosť mužov a žien.
V článku 9 sa opakuje zákaz svojvôle a požiadavka, aby štát konal v dobrej viere.
V konečnom dôsledku ide o zopakovanie tvrdenia v článku 5, pretože porušenie zásady
proporcionality zo strany štátnych orgánov sa rovná ich svojvoľnému konaniu.
Podľa právnej doktríny uznávanej v celom nemecky hovoriacom svete má zásada proporcionality tri časti.
V súlade s tým musí byť činnosť vlády po prvé nevyhnutná, po druhé
účelná a po tretie musí byť vyvážený vzťah medzi škodou a úžitkom.
Samozrejme, názory na všetky tieto tri kritériá proporcionality sa môžu líšiť.
Praktické skúsenosti z posledných tri a pol roka však ukazujú, že naše štyri
takzvané štátne moci - zákonodarná, vládna, súdna a mediálna - len paušálne tvrdili
o primeranosti korunovačných opatrení vydaných Federálnou radou formou nariadenia
a nevysvetlili a nepreukázali uvedené tri aspekty.
Moje bohaté skúsenosti v tejto oblasti sa zhodujú so skúsenosťami mojich dvoch vážených
kolegov, ktorých považujem za autority v tejto oblasti. Jedným z nich je Philipp Kruse.
Na rozdiel od troch uvedených štátnych mocí sme sa vždy a opakovane snažili
spochybniť ich proporcionalitu vo všetkých troch uvedených aspektoch.
Zastávam názor, že dôkazné bremeno leží výlučne
na vládnych agentúrach, ktoré tieto opatrenia nariadili.
Moji kolegovia v tejto súvislosti vynaložili väčšiu právnu starostlivosť a vo svojich dvoch hlavných podaniach
predložili návrhy na dôkazy proti prijatým opatreniam, ktoré ja osobne nepovažujem za potrebné.
Poslednou zásadou právneho štátu, ktorú je tu potrebné spomenúť, je,
že ten, kto niečo tvrdí, nesie dôkazné bremeno tohto tvrdenia.
V opačnom prípade je to irelevantné. Uvádza sa to v článku 8 Občianskeho zákonníka, ktorý je federálnym zákonom.
Je zakotvená nielen v zákone, ale aj v ústave, presnejšie v článku 9 federálnej
ústavy. V nádeji na väčší úspech moji dvaja kolegovia stanovili dôkazné
bremeno, ktoré považujem skôr za dobrovoľné než povinné.
Preto si uvedomujeme, že naša strana sa opakovane pokúšala vysvetliť
túto neprimeranosť, ale narazila na tichý múr odmietnutia.
Verejný sektor dodnes odmieta splniť svoju povinnosť poskytnúť dôkazy.
Celkovo čelíme zrúteniu štyroch nosných pilierov minimálneho ústavného štátu.
Ide o zásady zákazu svojvôle, proporcionality, deľby
moci a rozdelenia dôkazného bremena.
V tomto zistení vidím právny úpadok, ktorý je v nezlučiteľnom rozpore s našimi prejavmi z 1. augusta.
Neskôr sa vrátim k tomu, že existuje piaty poškodený pilier, požiadavka podpisu.
To ma privádza k histórii dvoch úplných revízií našej federálnej ústavy.
Ten z roku 1999 bol druhý.
Prvý pochádza z roku 1875, teda 27 rokov po vzniku spolkového štátu.
Táto prvá celková revízia zahŕňala zavedenie celosvetovo jedinečných ľudových práv - iniciatívy a referenda.
Táto iniciatíva umožňuje Švajčiarom navrhovať zmeny a doplnenia federálnej ústavy a hlasovať o nich.
Referendum môže využiť na zabezpečenie toho, aby sa na schválenie alebo
zamietnutie predložili aj zákony, ktoré už parlament schválil.
Kto z vás - prosím, zdvihnite ruku - pozná stranícko-politické
zloženie prvej Spolkovej rady z roku 1848?
Dnes sa málo vie, že sme vtedy mali sedem liberálnych federálnych radcov, či skôr našich predkov. Vtedy sa nehovorilo o žiadnom zázračnom vzorci.
Táto ústava ešte neuznávala vyššie uvedené práva ľudu, pretože katolícky
orientovaní občania stredného Švajčiarska nemali v tom čase zastúpenie v Spolkovej rade.
V roku 1875 si gotthardský inžinier Alfred Escher uvedomil, že súhlas so svojím stavebným projektom
storočia môže získať len tak, že udelí koncesie tým istým kantónom v strednom Švajčiarsku.
A tak prišiel s nápadom, aby sa nasledujúca koncepcia stala prijateľnou pre vtedy veľmi silnú zürišskú liberálnu stranu:
Meníme ústavu a vychádzame v ústrety obyvateľom stredného Švajčiarska
tým, že im dávame právo iniciatívy a referenda.
Keďže to bol jeden z hlavných záujmov katolíckych obyvateľov stredného Švajčiarska,
získali ich pre novú dopravnú os, ktorá viedla cez ich územie.
Švajčiari tak získali epochálne právo rozhodovať o federálnych záležitostiach.
Podľa môjho názoru bola táto prvá celková revízia skutočným krokom vpred.
Situácia je iná v prípade druhej celkovej revízie z roku 1999, teda po viac ako sto rokoch. V tom čase bol švajčiarsky právnik Kaspar Villiger spolkovým ministrom spravodlivosti.
Leon Schlumpf bol pred svojím pôsobením vo Federálnej rade členom poradného výboru expertov.
Poznal som ho osobne, pretože jeho dcéra Eveline bola
mojou blízkou spolužiačkou v kantonálnej škole.
Spolu s mojím otcom, teraz spolkovým sudcom, ma spoločne ubezpečovali, rovnako ako Kaspar Villiger
na verejnosti, že táto druhá celková revízia je novou, čistou reorganizáciou systematického
poriadku a výslovne bez akéhokoľvek podstatného zásahu do už existujúcich práv.
Ubezpečenie bolo pre všetkých jasné: "Nechceme meniť vaše práva, chceme ich len jasnejšie usporiadať.
Na nasledujúcom príklade vám dokážem, že sa mýlite.
Hoci som bol v tom čase veľmi zaneprázdnený narodením troch dcér, nástupom do spoločnej praxe a získaním
licencie na výkon advokácie a notárskej činnosti, intuitívne som týmto uisteniam nedôveroval a
hlasoval som proti celkovej revízii z roku 1999. Dnes je jasné, aké opodstatnené bolo toto "nie".
V rozpore s týmito uisteniami obsahuje úplne prepracovaná federálna ústava
prinajmenšom jednu veľmi drastickú podstatnú zmenu. Predtým sa v čl.
113 ods. 2 aBV (aBV = stará spolková ústava).
Podľa tohto ustanovenia sa právnici nemohli obrátiť na federálny najvyšší súd, aby preskúmal federálne zákony prijaté parlamentom.
Túto dohodu o rozdelení moci bolo vždy potrebné akceptovať.
Pokiaľ však ide o nariadenia Spolkovej rady, v tom čase sa uskutočnilo úplné
preskúmanie ústavnosti týchto nariadení Spolkovým najvyšším súdom.
Nová federálna ústava teraz v čl.
189 spolkovej ústavy stanovuje, že ani nariadenia Spolkovej rady už nemôžu byť postúpené Spolkovému najvyššiemu súdu na preskúmanie ich ústavnosti.
Ako sme práve videli - keďže všetky opatrenia týkajúce sa koronavírusov vychádzajú
výlučne z nariadení Federálnej rady - ide o mimoriadne fatálny zásah do práv ľudí.
Znamená to úplné zrušenie tzv. abstraktnej kontroly noriem na federálnej úrovni.
Abstraktnú kontrolu právnych noriem požadujem od Spolkového najvyššieho súdu, keď podám návrh
na nariadenie Spolkovej rady priamo na Spolkový najvyšší súd a požadujem kontrolu jeho ústavnosti.
Ak Spolkový najvyšší súd dospeje k záveru, že vyhláška ako
celok alebo jej jednotlivé ustanovenia sú v rozpore s ústavou,
vyhlási vyhlášku alebo jej jednotlivé ustanovenia za neplatné.
Ide o abstraktnú revíziu noriem, ktorú celková revízia z roku 1999, žiaľ, zrušila. V materiáloch o tom - to je genéza umenia.
189 BV - a v zápisnici z parlamentnej konzultácie sa uvádza:
Toto zrušenie abstraktnej kontroly noriem nemá vplyv na konkrétnu kontrolu noriem.
Konkrétna revízia noriem sa nazýva aj akcesorická revízia noriem.
To znamená, že ak napríklad Rémy Stettler teraz dostane pokutu za to, že
odmietol nosiť pokrývku tváre vo vonkajších altánkoch v Berne, môžem to predložiť
súdu so žiadosťou o vykonanie osobitného preskúmania noriem.
Súd potom musí preskúmať, či je použitá norma v súlade s ústavou.
Ak to tak nie je, nemá to za následok neplatnosť skúmanej normy, ale jej nepoužiteľnosť.
Ako sa ukázalo, súdy sa dodnes zdráhajú preskúmať konkrétne normy.
Prípad Rémyho Stettlera sme postúpili až na federálny najvyšší súd.
Federálny najvyšší súd vo svojom rozsudku uviedol:
V tomto prípade by sa realizácia konkrétnej kontroly noriem rovnala abstraktnej kontrole noriem, ktorú nová ústava zakazuje.
Toto tvrdenie môže viesť len k záveru, že dnešní federálni sudcovia, ktorí
rýchlo prešli univerzitným štúdiom, sa nikdy nenaučili rozdiel medzi konkrétnym
a abstraktným preskúmaním noriem, a preto ho nedokážu uplatňovať.
Podstatou je, že podľa nich článok 189 federálnej ústavy
odrezal nielen abstraktnú, ale aj konkrétnu kontrolu noriem.
V druhej celkovej revízii to bol výrazný krok späť.
Už len táto ďalšia skúsenosť ma vedie k záveru, že som právne zbankrotoval.
Na začiatku som vysvetlil, že portál Fedlex admin garantuje, či
právne texty uverejnené na tomto portáli sú platné alebo nie.
To znamená, či ich považuje za záväzné alebo už nie.
Na tému právneho bankrotu napísal náš podobne zmýšľajúci súdruh Roman pod pseudonymom Don Icon knihu Exhabitus.
Na strane 102 tejto knihy konfrontuje Federálnu správu (FFA), ale aj Federálny úrad
verejného zdravotníctva (FOPH) a viaceré ministerstvá s tvrdením,
že podľa jeho vedomostí stále neexistuje podpísaný zákon o COVID.
Tak ako všetky federálne zákony, aj zákony COVID musia podpísať
predsedovia a tajomníci Národnej rady a Rady štátov.
Ako viete, o rôznych zákonoch COVID sme hlasovali trikrát a na rozdiel od médií a politických strán sme prehrali o necelých 40 %.
Tieto zákony boli len o málo viac ako principiálne
vyhlásenia k rozprávke Spolkovej rady COVID.
Neobsahujú žiadne záväzné alebo vynútené opatrenia, ako je sociálna dištancia, povinné zahalenie tváre,
zákazy zhromažďovania, testovanie, povinné certifikáty, povinné očkovanie a podobne.
Vzhľadom na počet podporovateľov možno 40 % hlasov proti považovať za slušný úspech.
V dôsledku toho navrhovatelia udelili Spolkovej rade len zásadný súhlas.
Čo teda znamená citovaná pasáž z knihy Exhabitus Dona Ikona?
Popiera platnosť troch zákonov COVID z dôvodu nedostatku potrebných podpisov. Chcel by vidieť podpísaný originál v súlade s právnymi predpismi.
Pokiaľ ide o texty uverejnené v systéme Fedlex, je to v súlade so
zeleným uistením: Tento text je v platnosti, jeho nedôvera je vylúčená.
Ak nedôveruje jednej z týchto záruk, musí následne urobiť to isté pre všetky.
Môžem rešpektovať tento názor, ale nechcem sa tu riadiť jeho vysvetleniami, inak by som
s vami nemohol ďalej hovoriť a musel by som sa obmedziť na to, že sa pohybujeme vo vákuu.
Súhlasím však s požiadavkou Dona Icona, aby Konfederácia a jej administratíva zverejnili
právne podpísané znenie zákona. Prichádzam k švajčiarskej hromadnej žalobe.
Po tom, čo Reiner Füllmich oznámil svoje plány na podanie hromadnej
žaloby v USA alebo Kanade, som bol intenzívne bombardovaný otázkou,
či by sa hromadná žaloba mohla podať aj vo Švajčiarsku.
V prvom momente som tieto žiadosti dôrazne odmietol, pretože hromadné žaloby sú anglosaským procesným
nástrojom, ktorý kontinentálne európske procesné systémy neuznávajú. Ale potom ma tá myšlienka v noci zobudila.
Skutočný záblesk inšpirácie prišiel neskôr a spočíval v tom, že by som vo Švajčiarsku
mohol realizovať aj akúsi hromadnú žalobu prostredníctvom vytvorenia združenia žalobcov.
Vo Švajčiarsku platí obmedzenie, že sa musíme od začiatku dohodnúť
na spoločnom právnom nároku so všetkými žalobcami. Tzn.
všetci musia od začiatku požadovať od súdu to isté.
Na základe toho som dospel k záveru, že by sme niečo také mohli rozbehnúť.
Potom sme vypracovali text povolenia a nakoniec sme dostali viac ako 10 000, ale pravdepodobne nie celkom 15 000 právnych príkazov.
Na základe toho náš preferovaný právnik, ktorému pomáhal Markus Lienert v Zürichu, podal po skončení
predbežného konania takmer 90-stranovú žalobu proti Švajčiarskej konfederácii na Spolkový najvyšší súd.
Vzhľadom na to sme museli najprv vo februári 2022 predložiť žiadosť
Federálnemu ministerstvu financií (FDF).
Až potom sme sa mohli odvolať na federálny najvyšší súd.
Hlavné body argumentácie sú uvedené na ďalšom slajde.
V tejto žalobe sme požadovali symbolickú náhradu vo frankoch pre každého z našich splnomocnených
zástupcov za nepríjemnosti, ktoré utrpeli v dôsledku týchto opatrení.
Federálne ministerstvo financií sa v stručnej odpovedi len veľmi selektívne zaoberalo argumentmi uvedenými v sťažnosti.
Zdá sa, že na FDF urobila naša odpoveď určitý dojem a potom sa rozhodol nepredložiť duplikát.
Vysvetlenie: Právne dokumenty v takomto súdnom konaní sa označujú
v tomto poradí: žaloba, vyjadrenie, replika a duplika.
V našom prípade sa tým končí výmena právnych dokumentov.
V septembri tohto roku, po roku súdnych konaní, náš právnik napísal Spolkovému súdu list, v ktorom zdôraznil naliehavosť
žaloby, a to aj z dôvodu májových plánov reformy WHO 2024. Stále čakáme na rozsudok Federálneho súdu.
Som členom rozhodovacieho výboru a zatiaľ som v menšine s nasledujúcim názorom;
Myslím si, že má zmysel zverejňovať obsah našich právnych dokumentov na internete.
Túto webovú stránku si môžete pozrieť aj na adrese wirmenschen.ch.
Ďalším spôsobom, ako trochu zvýšiť tlak, by bolo zorganizovať tlačovú konferenciu na tému odkladu tejto žaloby.
Zatiaľ sa mi nepodarilo presadiť svoje návrhy vo výbore, ale možno sa to ešte podarí.
Myslím si, že tu máme do činenia s trestnoprávnymi
prieťahmi, ktoré sa zároveň rovnajú právnemu úpadku.
Potom stručne hovorím o trestnom oznámení Philippa Kruseho na FOPH a Swissmedic.
Dňa 14. júla 2022 podali moji kolegovia Philipp Kruse a Markus Zollinger v mene 37 žalobcov a 6 obetí očkovania trestné
oznámenie na spoločnosť Swissmedic a menované osoby v Inselspital Bern v rozsahu viac ako tristo strán.
V ňom konfrontovali švajčiarske súdnictvo s najväčšou hrozbou,
akú kedy farmaceutické výrobky vo Švajčiarsku predstavovali.
Vo svojom odôvodnení podrobne vyvracajú požiadavky na povolenie, ktoré potvrdila spoločnosť
Swissmedic pre injekčný liek podávaný veľkej časti švajčiarskej populácie.
Za týmto závažným trestným oznámením sa skrýva obrovské množstvo
výskumov, ku ktorým sa obvinený Swissmedic nevyjadril ani slovom.
Ak rozpoznám súvislosť medzi podávaním injekčnej látky a úmrtiami, potom to nedokazuje príčinnú súvislosť.
Táto korelácia však mnohonásobne komplikuje už existujúce dôkazné bremeno poskytovateľa
injekcie. Musí presvedčivo dokázať, že jeho výrobok je účinný a bezpečný.
Účinnosť znamená ochranu pred infekciou a prenosom.
Dnes už vieme, že žiadny výrobca sa o to nepostaral.
V tomto kľúčovom bode licenčný orgán nemôže vyvrátiť argumenty Philippa Kruseho a Markusa Zollingera.
Povolenie udelené tejto látke na injekčné podávanie korunky sa musí odobrať unáhlene a neopatrne.
Aj táto žaloba Philippa Kruseho a Markusa Zollingera sa úmyselne
odkladá, rovnako ako naša švajčiarska hromadná žaloba.
To nemôžeme dovoliť a môžeme to vziať na vedomie len ako ďalší dôkaz právneho úpadku.
Pri tejto príležitosti by sme
chceli poďakovať Philippovi Kruseovi a Markusovi Zollingerovi za tento dôležitý krok.
Dokazuje to, že je naliehavo potrebné, aby FOPH a Swissmedic okamžite zastavili podozrenie na škodlivú injekčnú látku.
Prvé prikázanie znie neminem laedere, neškodiť. V rozpore s tým sú vinní.
To ma privádza o krok bližšie k opatreniam, ktoré
prijal Graubündenský výbor pre zvrchovanosť a sebaurčenie.
Päť slobodne zmýšľajúcich ľudí z Graubündenu spojilo svoje sily a vytvorilo Výbor pre suverenitu a sebaurčenie Graubündenu.
Sú to Helmut Heine, Christian Birchmeier, Renato Stieffenhofer, Gerd Rehm a ja.
Všetci uznali, že poslanci a ostatní rozhodujúci činitelia vo Švajčiarsku
sú ovplyvnení procesmi, o ktorých nemajú dostatočné vedomosti.
WHO so sídlom v Ženeve plánuje nielen pandemický pakt, ale aj ešte
nebezpečnejšiu revíziu medzinárodných zdravotných predpisov.
Podľa usmernení je konečný termín 24. máj budúceho roka a neodmietnutie automaticky znamená
schválenie medzinárodných zdravotných predpisov aj pandemického paktu.
Týmto spôsobom sa WHO plánuje stať jedinou autoritou v otázkach zdravia, ktorej podriaďuje aj vývoj v oblasti klímy.
Generálny riaditeľ WHO Tedros Adhanom Ghebreyesus má mať výhradnú právomoc vyhlasovať
celosvetové mimoriadne situácie v oblasti zdravia a klímy bez ďalšieho zdôvodnenia
a overovania a stanovovať záväzné opatrenia proti nim.
Chce tiež sám umlčať kritické hlasy proti nemu.
Výbor je proti tomuto nároku na moc a bude proti nemu bojovať aj v budúcnosti.
Ako prvý krok k dosiahnutiu tohto cieľa sme zaslali doporučený list 200 poslancom Národnej rady, 46 poslancom Krajinskej
rady, všetkým významným radným v Graubündene, Spolkovej rade a kantonálnej vláde, ako aj médiám a ďalším rozhodujúcim
činiteľom, v ktorom sme ich formou letáku informovali o právomociach v oblasti zdravotníctva, ktoré si WHO plánuje diktátorským
spôsobom privlastniť. Výbor chce týmto diktátorským právomociam zabrániť.
Rozhodnutie o ich zdravotnom stave a potrebných opatreniach by malo zostať na každom
jednotlivcovi a nemalo by byť ponechané na Tedrosa Adhanoma Ghebreyesusa.
Zámerne sme si dali záležať na tom, aby sme leták poslali doporučenou
poštou, aby sa žiadny príjemca nemohol ospravedlniť, že o ňom nevedel.
Budeme analyzovať reakcie na tento list a v prípade potreby podnikneme ďalšie kroky.
Výbor dostal odpoveď od federálneho radcu Alaina Berseta z 12. októbra tohto roku. Podpis vyzerá pravý.
Najdôležitejšia veta tejto odpovede hovorí, že sa minimálne dôkladne zvažuje, či sa každá medzinárodná
zmluva predloží na schválenie alebo zamietnutie parlamentu alebo ľudu.
Neuvádza však, či sa to vzťahuje aj na medzinárodné zdravotné predpisy.
A my sa na to potom v našej odpovedi výslovne opýtame.
V súčasnosti sa riešia dve ďalšie politické otázky: Konkrétne ide o trochu zdĺhavú iniciatívu na prehodnotenie
- ale tento ťažkopádny text je jednoducho potrebný na to, aby sa zabezpečilo, že výbor, ktorý má prevziať
zodpovednosť za prehodnotenie posledných tri a pol roka, bude skutočne nezávislý.
Zbieranie podpisov na tento účel prebieha a odporúča sa.
To isté platí aj pre iniciatívu Nicolasa Rimoldiho a jeho tímu týkajúcu sa suverenity, ktorá je formulovaná tak,
že by za určitých okolností mohla dokonca umožniť Švajčiarsku vystúpiť z WHO. A o to by sme sa mali usilovať.
Vrátim sa k otázke, ktorú som už spomínal a ktorá si vyžaduje podpisy.
Štátne orgány vo Švajčiarsku sa čoraz viac vyhýbajú podpisom a zverejňovaniu
úrovní oprávnenia od zápisu do obchodného registra až po vydavateľa oznámenia.
Na snímke vám ukážem príklad.
Ide o rozhodnutie spoločnosti Serafe a ako vidíte, nie je tu žiadny podpis.
Rozhodnutie je v prospech odstránenia námietky vznesenej v konaní o vymáhaní pohľadávok.
Skúsenosti v súčasnosti ukazujú, že exekútorské úrady sa s takýmito rozhodnutiami
uspokoja a pristúpia k zabaveniu, čo je ďalším znakom právneho úpadku. Spomína sa tu RTVA.
Ide o zákon o rozhlase a televízii z 24. marca 2006. Tento text sa tiež označuje ako platný.
V článku 69 sa údajne stanovuje poplatok pre domácnosti za príjem vysielaných programov.
Slovo levy je premenovanie, nové nemecké pomenovanie pre daň z hlasov.
Hoci ľudia hlasovali za túto daň, zjavne nevedeli, že ide o daň z volieb.
Niektoré hlasy zastávajú možno menšinový názor, ktorý rád
podporím, že vláda podlieha všeobecným ustanoveniam záväzkového
práva aj pri predkladaní otázok týkajúcich sa hlasovania ľudu.
Koniec koncov, referendum sa v konečnom dôsledku obmedzuje na zmluvný vzťah medzi štátom a občanmi.
Okrem toho možno toto uplatnenie ustanovení zmluvného práva odvodiť aj z požiadavky
konania štátu v dobrej viere podľa čl. 9 BV možno odvodiť. Čl.
28 švajčiarskeho Občianskeho zákonníka z úmyselného klamania zmluvnej strany
vyplýva, že obsah zmluvy nie je pre úmyselne oklamanú stranu záväzný.
Podľa RTVA majú domácnosti podliehať uvedenej dani z hlavy za ponuky SRF, ktoré
sa využívajú alebo ignorujú. Výberom dane je poverená spoločnosť Serafe.
Skutočnosť, že RTVA oprávňuje spoločnosť Serafe aj na odstraňovanie právnych návrhov, je neprípustnou novinkou.
Kedysi platilo, že údajný veriteľ musel po podaní právneho návrhu
podať návrh na začatie súdneho konania sudcovi.
Dostal od neho vlastnoručne podpísaný rozsudok o udelení alebo zamietnutí požadovaného právneho otvorenia.
Od roku 1990 začal federálny parlament ako zákonodarca priznávať niektorým veriteľom
právo na odstránenie právnych návrhov v postavení účastníka konania.
Ide o zjavne protiústavný prístup.
Zodpovedajúca právomoc bola udelená nielen spoločnosti Serafe v RTVA, ale aj fondom zdravotného poistenia
v spolkovom zákone o zdravotnom poistení (KVG).
Protiústavné ustanovenie účastníka konania za sudcu na začatie súdneho konania v uvedených dvoch zákonoch
nie je v súlade s princípmi právneho štátu a podľa môjho názoru je potrebné mu aktívne zabrániť.
Spolu s mojím vysoko ceneným klientom Rolandom Juferom som preto poslal podanie
Spolkovému úradu pre komunikácie a zverejnil ho na svojom kanáli Telegram.
V tomto podaní som namietal proti absencii akéhokoľvek podpisu.
Myslím si, že je dôležité, aby ste si v prípade, že dostanete obťažujúci
list, starostlivo skontrolovali, či je podpísaný platným podpisom.
Ak to tak nie je, potom ide o nezáväznú výzvu dobrovoľne sa
podriadiť systému, ktorý bol odhalený ako skorumpovaný.
Okrem toho sú stále v konaní dve trestné oznámenia proti úradujúcim federálnym radcom.
Najznámejším je Pascal Najadi.
Minister zdravotníctva Berset v relácii SRF Aréna tvrdil, že proti svojmu presvedčeniu:
Na dokumentoch s certifikátom uložených v mobilných telefónoch môže predkladateľ preukázať prijatie injekcie,
a teda jej účinnosť, najmä pokiaľ ide o prenos údajných vírusov.
Skutkové okolnosti prípadu sú už vo fáze obvinenia pre pána Berseta také nepriaznivé,
že mám najväčšie ťažkosti zdôrazniť prezumpciu neviny, ktorá sa na neho stále vzťahuje.
Toto trestné konanie bolo zablokované.
Menej známe je trestné oznámenie Alberta Knobela na federálneho radcu Ignazia Cassisa za zneužitie funkcie.
V inej relácii Arena uviedol, že smrteľné dopravné nehody s pozitívnym
PCR testom FOPH započítal ako úmrtia v dôsledku korunových zranení;
Je to potrebné na štandardizáciu medzinárodnej metódy počítania.
Je to však úplný nezmysel a malo by sa to stíhať ako zneužitie funkcie.
Tento postup tiež trpí vážnym oneskorením spravodlivosti.
10. možnosti konania a zhovievavosti Láska
Priatelia, v tomto období sme využili všetky právne
a politické cesty, ktoré nás napadli a ktoré sme považovali za životaschopné.
Na základe predchádzajúcich skúseností je otázne,
či tieto kroky povedú k želanému výsledku.
Berieme na vedomie výsledky parlamentných volieb z 22. októbra 2023. Pre naše hnutie sú rovnako triezve, ako som predpokladal.
Rád by som videl Ursa Hansa ako nového poslanca v Zürichu a Josefa Endera v Schwyzi.
Aby sme však dosiahli naše ciele, musíme vymeniť
nielen celý parlamentný personál, ale
aj zamestnancov v súdnictve a Josefa Endera.
Na dosiahnutie našich cieľov však potrebujeme vymeniť nielen všetkých zamestnancov parlamentu, ale aj zamestnancov
v súdnictve a v štátom financovaných médiách. Pokračujeme vo vŕtaní do tejto hrubej dosky.
Je to však zdĺhavý a zložitý proces a počas jeho trvania sú potrebné
ďalšie možnosti konania a strpenia.
Vyžadujú si záväzok osobnej zodpovednosti a občianskej odvahy.
Žiadam vás, aby ste nemysleli na krátkodobé sankčné riziká, ale na dlhodobé výhody
pre budúce generácie.
Vyzývam vás, aby ste spojili svoje sily a vytvorili príklady
lepšieho života, spolupatričnosti a pomoci blížnemu.
Misijné pokusy sa za posledného tri a pol roka ukázali ako neúčinné.
Okolie musí vidieť, že sme šťastnejší a viac sa spolu zabávame.
Ponúkame vzájomnú pomoc výmenou za protislužbu.
A odstúpiť od neúspešného systému fiat peňazí všade, kde je to možné.
Vzdelávanie našich detí berieme do vlastných rúk, preč od genderizmu a historického falšovania.
Chceme mladých
ľudí, ktorí myslia nezávisle a kriticky.
Chceme pokojné riešenie sporov bez systémových sudcov;
Na rozumnú mediáciu stačí, aby boli vypočuté obe strany a aby niekto navrhol riešenie, ktoré bude prijateľné pre obe strany.
Áno, teraz možno vidíte, že my právnici sme toho
urobili veľa, ale že sa pomaly blížime ku koncu.
Stále existuje nádej, či nás prekvapí, že sa oficiálny múr mlčania zvráti.
Musíme však počítať so všetkým.
V nadväznosti na svojich predrečníkov tu pri rečníckom pulte by som chcel povedať vlastnými slovami: potom sme vrhnutí späť na seba, na každého jednotlivca.
Potom musíme prevziať zodpovednosť za seba.
Ak sa takéto nemožné nariadenia opäť objavia, jednoducho ich už nebudeme dodržiavať. To si vyžaduje trochu ochoty riskovať.
Je potrebné byť ochotný akceptovať
krátkodobé nevýhody, ale nastaviť sľubný kurz pre budúce generácie.
Áno, a pre tento čas vám želám Božiu pomoc, ktorej sa dovolával Ivo Sasek. Ďakujeme.
Veľmi pekne vám ďakujem. Ďakujem veľmi pekne, Heinz Raschein.
Myslím si, že najdôležitejšia vec, ktorú by sme sa teraz mohli dozvedieť, tu opäť nájdeme od právneho experta, nájdeme dôkazy.
Áno, to bol švajčiarsky zákon. Sme v právnom úpadku.
Myslím si, že riešenie je teraz
na konci - to je asi to najzásadnejšie, jednoducho to musíme pochopiť - ak sa ako ľudia
nenaučíme povedať nie, tak sme skončili, budú si s nami robiť, čo chcú.
Mohli by ste to nazvať aj občianskou neposlušnosťou. A myslím si, že to si vyžaduje veľkú odvahu - aby takýto muž prehovoril!
To je hlavný dôvod, prečo tu veľa ľudí nestojí.
Nechcú byť zodpovední za žiadne populárne "nie". Potom rýchlo premýšľate o tom, ako by sa to všetko mohlo skončiť.
Chcel by som vám ešte raz poďakovať za vašu odvahu postaviť sa a povedať to, čo
jednoducho musíme počuť. Musíme to pochopiť. Veľmi pekne vám ďakujem.