Vi kommer nu att fortsätta med texten.
Och jag skulle vilja säga att totalt tolv enastående experter har nominerats för den rättsliga delen
av vårt känsliga ämne för dagen, från en hel uppsjö av naturligtvis.
Det var sex advokater, tre domare och tre rättslärda.
Men som alla visste var det bara två av dem som hade tillräckligt med talartid redan från början.
Men alla våra tolv nominerade skulle ha älskat att komma, som de har
skrivit, men tio av dem har också ställt in av olika skäl,
men önskar oss all framgång för detta möte i dag.
Men det finns en anledning till att ni behöver veta det, eftersom det kastar ett starkt ljus på de två talare
som är här i dag och som kommer att bistå oss med sin sakkunskap.
Denna toppadvokat har skrivit, skriver han, att han skulle vara ovillig att vara den första frontfiguren
som för in vårt aktuella ämne i det offentliga rummet som en juridiskt bindande väg.
Det var hans annullering, en av de tolv.
Jag måste vara ärlig, det verkade lite som något
en toppfotbollsspelare skulle säga:
Jag skulle hata att göra det första målet i detta VM.
Eller en professionell boxare: Jag skulle hata att vara den förste att knocka denna okuvliga Goliat.
Är allt klart? Ja, det stämmer.
Men nu kliver en man upp i ringen med oss som har, skall jag säga, accepterat denna självklara
utmaning.
Han är schweizisk medborgare, doktor i juridik och hans meritförteckning kommer att berätta
lite mer om honom om en stund.
Heinz Raschein Heinz Raschein föddes 1956 i bergsbyn
Malix i Graubünden och gick i grundskolan där.
För att kunna studera senare gick han sedan i det latinska gymnasiet vid kantonskolan i Chur.
Under denna tid valdes hans far till federal domare i Lausanne och familjen flyttade till det fransktalande Schweiz.
Tiden i det fransktalande Schweiz var ett av de bästa åren i hans liv.
År 1976 tog han examen från Gymnase de Montbenon med en universitetsbehörighet.
Efter rekryteringsskolan fick han kalla sig bergsgrenadjär.
Från slutet av 1976 till slutet av 1981 studerade Heinz Raschein juridik vid universitetet i Bern och fick graden löjtnant i militären.
Därefter följde en praktikperiod som advokat i Chur, varefter han kvalificerade sig som advokat och senare som notarie.
Med det näst bästa betyget i doktorsexamen, dvs. Magna Cum Laude, skrev han sin
avhandling på temat olaglighet i det schweiziska systemet för skadeståndsrätt.
Heinz Raschein drev en oberoende advokat- och notariatbyrå i Chur i nästan 30 år.
Vid 50 års ålder fick han avsked från armén som major i militär rättvisa.
Heinz Raschein njuter för närvarande av en mycket livlig pensionering
och är mycket tacksam för den stora uppmuntran han får för sitt arbete.
Han hjälper människor som känner sig drabbade av coronavirusåtgärder.
Han har tre gifta döttrar, fyra barnbarn och en partner som har kommit att betyda mycket för honom under de senaste 20 åren.
Heinz Raschein talar idag om ämnet juridisk konkurs. Vad händer nu? Med praktiska exempel.
Välkommen, Heinz Raschein. Jag önskar er all framgång. Vi tackar för oss.
Kära vänner, jag är mycket glad över att kunna framträda inför AZK.
I uppskattningsvis fem år har jag förgäves försökt
att få ansluta mig till er som lyssnare.
Det faktum att jag nu för första gången har blivit inbjuden som talare fyller mig med stolthet.
Min mellandotter är biolog och håller inte med mig om alla aspekter av livet.
Men den gör det oavsett om det finns två eller 58½ kön. Jag är tacksam mot henne för det.
I min presentation anser jag att om jag använder enbart den feminina formen eller enbart den maskulina formen så är båda avsedda.
Ämnet för min presentation är juridisk konkurs och möjliga vägar ut ur den.
Jag delar upp detta i de underrubriker som visas på denna bild. Jag visar vägen till legal konkurs.
Låt mig gå över till de två totala revideringarna av den federala konstitutionen 1885 och 1999.
Jag nämner - i ett visst sammanhang, som jag sedan utvecklar - röster
som tvivlar, och sedan kommer jag
till några stora projekt som vi har inlett från rörelsens sida som möjliga
vägar ut ur den rättsliga konkurs som har identifierats.
Och alldeles i slutet kommer jag att tala om handlingsalternativ och fördragsamhet inför framtiden.
Om vi tittar närmare på begreppen demokrati och rättsstatsprincipen kommer
vi att inse att demokrati och rättsstatsprincipen är två olika saker.
Vi upplever detta för närvarande, vi ser att demokrati kan existera utan rättsstatsprincipen, och tidigare
maktstrukturer har visat att även motsatsen är möjlig - rättsstatsprincipen utan demokrati.
Om jag får välja mellan demokrati och rättsstatsprincipen är mitt svar: rättsstatsprincipen.
För demokrati utan rättsstatsprincipen är inget annat än ett tomt skal.
Den enhet som kallar sig Schweiziska edsförbundet har förbundit sig till rättsstatsprincipen i den federala konstitutionen, som reviderades fullständigt 1999.
Jag skulle vilja hänvisa er till den här bilden. Den mest tillförlitliga textversionen av detta dekret finns på Fedlex webbplats admin.ch.
Om du har hamnat rätt ser du de försäkringar som är markerade med grönt till vänster:
Denna text är i kraft;
Om han av misstag hade hamnat på en tidigare version av texten, skulle han hitta den rödmarkerade noten
på samma ställe: Denna text är inte i kraft. Som vi kommer att se är detta inget bevis, utan bara en försäkran.
För följande förklaringar kan vi dock nu göra det teoretiska antagandet
att vi kan lita på de röda eller gröna försäkringarna från
Fedlex. Nu kommer jag att behöva använda lite teknisk jargong.
Jag vet hur tröttsam juridisk jargong kan vara.
Men Ivo har bara bjudit in advokater, domare och andra juridiska experter till dig idag, så han vill ägna särskild uppmärksamhet
åt det juridiska perspektivet. Av den anledningen kommer jag nu att förklara begreppet normhierarki.
Jag tror att ni måste bli mer kunnig om lagen än
Alain Berset och de andra sex politiska aktörerna.
Förbundsförfattningen är den högsta form av rättsakt som erkänns av Schweiziska edsförbundet.
Som det enda undantaget från normhierarkin anges att internationell rätt måste följas vid tillämpningen (artikel 5).
I motsats till konstitutionen är internationell rätt endast delvis begriplig eftersom dess rättskällor är splittrade.
Beroende på politisk inställning kan detta avsnitt förstås som att ta hänsyn till eller följa ovillkorligt.
Konstitutionen är endast giltig om den godkänns av både folket och kantonerna.
Nästa nivå i normhierarkin är de federala lagarna.
En federal lag kan träda i kraft om vårt parlament, dvs. båda råden,
har gett sitt samtycke till detta genom en folkomröstning.
Den skall undertecknas av ordförandena i de båda råden och deras aktuarier.
Om folket inte håller en folkomröstning eller om en sådan folkomröstning misslyckas, kommer den att träda i kraft. Förbundsrådets förordningar befinner sig på den lägsta nivån i normhierarkin.
Till skillnad från konstitutionen, som kräver en majoritet av folket, och kantonerna eller
lagarna, som helt enkelt kräver en parlamentarisk majoritet, skapas förbundsrådets
förordningar enbart genom godkännande av sju toecaps som valts av parlamentet.
Som advokat för offer för åtgärder vill jag veta från den federala domstolen om det
federala rådet har följt eller överskridit sin befogenhet att utfärda förordningar.
För varje förordning som den utfärdar måste den kunna förlita sig på en rättslig grund. På samma sätt måste lagar ha konstitutionellt stöd.
I denna fråga är vi likasinnade - mot regering, parlament, rättsväsende och
media - helt säkra på att epidemilagen inte på långa vägar är tillräcklig.
Om vi nu vill veta när denna fullständigt omarbetade federala konstitution trädde i kraft och därför
är bindande, kan vi slå upp det i den så kallade officiella sammanställningen av federal lagstiftning.
Du måste veta att den federala regeringen parallellt upprätthåller en officiell sammanställning och en systematisk
sammanställning av lagar. Båda betraktas som likvärdiga, de är bara organiserade enligt olika kriterier.
Jag hämtar AS efter år och sida - som anges här - och SR efter dekretnummer;
SR organiserar dekreten efter rättsligt ämne.
Eftersom den federala konstitutionen är den högsta av alla rättsakter, bär den numret SR 101.
Vi finner därför i AS under AS 1999 2556 en
federal förordning från båda råden av den 18 december 1998 och anmärkningen: Denna text är i kraft.
Det federala dekretet innehåller hela revideringstexten för den nya federala konstitutionen,
som antogs av parlamentet för folkets uppmärksamhet med denna resolution.
Detta följdes av en folkomröstning 1999, som resulterade i en klar majoritet för den reviderade texten.
Därefter behandlades ärendet på nytt i rådet, som den 1 januari 2000 lät den
av folket antagna författningstexten träda i kraft genom ett
nytt federalt dekret av den 28 september 1999, närmare bestämt AS 1999 2555.
Och här kan ni se början av resolutionen och den sista sidan med underskrifterna, som måste vara handskrivna i original.
För våra teoretiska överväganden kan vi därför hålla oss till denna konstitutionella text.
Rättsstatsprincipen nämns i artiklarna 5, 8 och 9. Jag har betonat detta på bilden.
I den första av dessa bestämmelser (artikel 5) fastställs
lagen som grund och gräns för statens verksamhet.
Det föreskrivs att statliga åtgärder måste vara i allmänhetens intresse och proportionerliga.
Båda sidor i utbytet, nämligen de statliga organen å ena sidan och vi privatpersoner å den andra, är skyldiga att handla i god tro.
I artikel 5 i den federala konstitutionen betonas slutligen den internationella rättens företräde.
Artikel 8 slår fast att alla människor är lika inför lagen;
Den innehåller ett förbud mot diskriminering på grund av ursprung, ras, kön, ålder, språk,
social ställning, livsstil, religiös, ideologisk och politisk övertygelse eller funktionshinder.
I egenskap av lagstiftare skall förbundsråden säkerställa den
rättsliga och faktiska jämställdheten mellan män och kvinnor.
I artikel 9 upprepas förbudet mot godtycke och kravet på att staten skall handla i god tro.
Detta är i slutändan en upprepning av uttalandet i artikel 5, eftersom överträdelsen av proportionalitetsprincipen
från de statliga myndigheternas sida innebär godtycke från deras sida.
Enligt den rättsuppfattning som är vedertagen i den tyskspråkiga världen består proportionalitetsprincipen av tre delar.
Följaktligen måste statliga åtgärder för det första vara nödvändiga, för det andra
ändamålsenliga och för det tredje måste förhållandet mellan skada och nytta vara balanserat.
Naturligtvis kan man ha olika åsikter om alla dessa tre proportionalitetskriterier.
Den praktiska erfarenheten från de senaste tre och ett halvt åren visar dock att våra fyra
så kallade statsmakter - lagstiftare, regering, rättsväsende och media - bara har gjort svepande påståenden
om proportionaliteten i de koronaåtgärder som utfärdats av förbundsrådet genom en förordning
och inte har förklarat och bevisat de tre nämnda aspekterna.
Min rika erfarenhet på detta område sammanfaller med den hos mina två uppskattade kolleger,
som jag anser vara auktoriteter på detta område. En av dem är Philipp Kruse.
I motsats till de tre nämnda statsmakterna har vi alltid och upprepade gånger försökt
ifrågasätta deras proportionalitet i alla de tre nämnda aspekterna.
Min ståndpunkt är att bevisbördan helt och hållet
ligger hos de statliga organ som dikterade åtgärderna.
Mina kolleger har investerat mer juridisk omsorg i detta avseende och har i sina två stora inlägg lagt fram förslag
till bevis mot de åtgärder som vidtagits, vilka jag personligen inte anser vara nödvändiga.
En sista rättsstatsprincip som bör nämnas här är att den som
gör en anklagelse har bevisbördan för denna anklagelse.
I annat fall är det irrelevant. Detta fastställs i artikel 8 i civillagen, en federal lag.
Det är inte bara inskrivet i lagen, utan även i konstitutionen, närmare bestämt i artikel
9 i den federala konstitutionen. I hopp om större framgång har mina två kolleger
tillhandahållit en bevisbörda som jag anser vara frivillig snarare än obligatorisk.
Vi inser därför att vår sida gång på gång har försökt förklara disproportionaliteten,
men har stött på en tyst mur av avvisande.
Än i dag vägrar den offentliga sektorn att uppfylla sin skyldighet att tillhandahålla bevis.
Sammantaget står vi inför en kollaps av fyra bärande pelare i en minimal konstitutionell stat.
Dessa är principerna om förbud mot godtycke, proportionalitetsprincipen,
maktdelning och fördelning av bevisbördan.
I detta konstaterande ser jag en rättslig konkurs som står i oöverstiglig motsättning till våra tal den 1 augusti.
Senare kommer jag att återkomma till det faktum att det finns en femte skadad pelare, underskriftskravet.
Detta för mig in på historien om de två totala revideringarna av vår federala konstitution.
Den från 1999 var den andra.
Den första är från 1875, 27 år efter skapandet av den federala staten.
Denna första totala översyn innebar att man införde globalt unika folkliga rättigheter - initiativrätt och folkomröstning.
Initiativet gör det möjligt för det schweiziska folket att föreslå ändringar av den federala konstitutionen och låta dem gå till omröstning.
Den kan använda folkomröstningen för att se till att lagar som redan antagits
av parlamentet också läggs fram för godkännande eller förkastande.
Vem av er - räck upp handen - känner till den partipolitiska sammansättningen
i det allra första förbundsrådet från 1848?
Det är föga känt i dag att vi hade sju liberala federala rådgivare på den tiden, eller snarare våra förfäder. På den tiden talade man inte om någon magisk formel.
Denna konstitution erkände ännu inte de ovannämnda rättigheterna för folket, eftersom de
katolskt orienterade medborgarna i centrala Schweiz vid den tidpunkten inte hade någon representation i förbundsrådet.
1875 insåg Gotthardingenjören Alfred Escher att han bara kunde få godkännande för sitt århundradets
byggprojekt genom att bevilja koncessioner till samma kantoner i centrala Schweiz.
Och så kom han på idén att göra följande koncept tilltalande för det då mycket mäktiga liberala partiet i Zürich:
Vi ändrar konstitutionen och tillmötesgår befolkningen i centrala
Schweiz genom att ge dem rätten till initiativ och folkomröstning.
Eftersom detta var en av de viktigaste frågorna för de katolska invånarna i centrala Schweiz,
vann de gehör för den nya transportleden, som gick genom deras territorium.
Detta gav det schweiziska folket en epokgörande rätt att säga sin mening i federala frågor.
Enligt min mening var denna första fullständiga revidering ett verkligt steg framåt.
Situationen är annorlunda med den andra totala översynen 1999, mer än ett sekel senare. Vid den tidpunkten var den schweiziske advokaten Kaspar Villiger federal justitieminister.
Leon Schlumpf var medlem i den rådgivande expertkommittén innan han gick med i det federala rådet.
Jag kände honom personligen eftersom hans dotter Eveline
var en nära klasskamrat i den kantonala skolan.
Han och min far, som nu är federal domare, försäkrade mig gemensamt, liksom Kaspar Villiger offentligt,
att denna andra totala revision var en ny, ren omorganisation av den systematiska ordningen, och
uttryckligen utan någon materiell inblandning i de tidigare existerande rättigheterna.
Försäkran var tydlig för alla: "Vi vill inte ändra era rättigheter, vi vill bara organisera dem tydligare.
Jag ska bevisa att du har fel med exemplet nedan.
Även om jag var mycket upptagen vid den tidpunkten med att föda tre döttrar, bli partner i en gemensam byrå
och få en licens för att arbeta som advokat och notarie, litade jag intuitivt inte på dessa försäkringar
och röstade mot den totala översynen 1999. Idag är det tydligt hur berättigat detta "nej" var.
I motsats till dessa försäkringar innehåller den helt omarbetade federala konstitutionen
åtminstone en mycket drastisk materiell förändring. Tidigare, Art.
113 punkt 2 aBV (aBV=gammal förbundsförfattning).
Enligt denna bestämmelse kunde advokater inte hänskjuta federala lagar som antagits av parlamentet till den federala högsta domstolen för granskning.
Detta maktdelningsarrangemang har alltid varit tvunget att accepteras.
När det gäller förbundsrådets förordningar gjordes dock vid den tidpunkten en fullständig
prövning av författningsenligheten hos sådana förordningar av den federala högsta domstolen.
I den nya federala konstitutionen anges nu i Art.
189 i den federala konstitutionen föreskriver att förordningar från förbundsrådet inte längre kan hänskjutas till den federala högsta domstolen för prövning av deras grundlagsenlighet.
Som vi just har sett - eftersom alla åtgärder mot coronaviruset enbart baseras på federala
rådsförordningar - är detta ett extremt ödesdigert ingrepp i folkets rättigheter.
Detta innebär ett fullständigt avskaffande av den så kallade abstrakta granskningen av standarder på federal nivå.
Jag kräver en abstrakt prövning av rättsnormer av den federala högsta domstolen när jag tar en förordning
från förbundsrådet direkt till den federala högsta domstolen och kräver en prövning av dess grundlagsenlighet.
Om den federala högsta domstolen kommer fram till att förordningen i
sin helhet eller enskilda bestämmelser i den strider mot grundlagen,
ska den förklara förordningen eller enskilda bestämmelser i den ogiltiga.
Detta är den abstrakta granskningen av standarder, som den totala översynen 1999 tyvärr avskaffade. I materialen på detta - detta är konstens uppkomst.
189 BV - och det parlamentariska samrådsprotokollet anger:
Detta avskaffande av den abstrakta prövningen av standarder påverkar inte den konkreta prövningen av standarder.
Den konkreta granskningen av standarder kallas även för accessorisk granskning av standarder.
Det innebär att om till exempel Rémy Stettler nu får böter för att han vägrar
att bära ansiktsmask i utomhusbären i Bern, kan jag lämna in detta till domstolen med
en begäran om att genomföra en särskild granskning av normerna.
Domstolen ska därefter pröva om den tillämpade normen är förenlig med konstitutionen.
Om så inte är fallet innebär detta inte att den granskade standarden är ogiltig, utan att den inte är tillämplig.
Det har visat sig att domstolarna har varit ovilliga att granska specifika standarder fram till idag.
Vi har tagit Rémy Stettlers fall hela vägen till den federala högsta domstolen.
Och i sin dom konstaterade den federala högsta domstolen:
I detta fall skulle genomförandet av den konkreta prövningen av normer vara liktydigt med en abstrakt prövning av normer som är förbjuden enligt den nya konstitutionen.
Detta uttalande kan bara leda till slutsatsen att dagens federala domare, som har genomgått
en snabb universitetsutbildning, aldrig har lärt sig skillnaden mellan konkret
och abstrakt normkontroll och därför är oförmögna att tillämpa den.
Slutsatsen är att de anser att artikel 189 i den federala konstitutionen inte
bara har stoppat den abstrakta utan även den konkreta normprövningen.
Detta var ett betydande steg bakåt i den andra totalrevisionen.
Bara denna ytterligare erfarenhet får mig att dra slutsatsen att jag är juridiskt bankrutt.
I början förklarade jag att Fedlex adminportal garanterar om de
lagtexter som publiceras på denna portal är i kraft eller inte.
Detta innebär om den anser att de är bindande eller inte längre bindande.
När det gäller juridisk konkurs har vår likasinnade kamrat Roman skrivit boken Exhabitus under pseudonymen Don Icon.
På sidan 102 i denna bok konfronterar han Federal Administration (FFA), men också Federal
Office of Public Health (FOPH) och flera avdelningar med uttalandet att
det, såvitt han vet, fortfarande inte finns någon undertecknad COVID-lag.
Precis som alla federala lagar måste covidlagar undertecknas av ordförandena
och sekreterarna i både det nationella rådet och delstatsrådet.
Som ni vet har vi röstat tre gånger om olika covidlagar och, tvärtemot vad medierna och de politiska partierna säger, förlorade vi med knappt 40 procent.
Dessa lagar var inte mycket mer än principuttalanden
om förbundsrådets covid-saga.
De innehåller inga bindande eller tvingande åtgärder såsom social distansering, obligatorisk ansiktstäckning,
mötesförbud, testning, obligatoriska intyg, obligatoriska vaccinationer eller liknande.
Med tanke på det stora antalet anhängare kan 40 procent av rösterna mot betraktas som en respektabel framgång.
Därför har förespråkarna endast gett förbundsrådet ett principiellt godkännande.
Så vad betyder den citerade passagen från Don Icons Exhabitus-bok?
Den förnekar giltigheten av de tre COVID-lagarna på grund av avsaknad av nödvändiga underskrifter. Han skulle vilja se en undertecknad kopia i original som är förenlig med lagen.
När det gäller de texter som publiceras på Fedlex är detta i
linje med den gröna försäkran: Denna text är i kraft, hans misstro ut.
Om han misstror en av dessa försäkringar måste han följaktligen göra detsamma med dem alla.
Jag kan respektera denna synpunkt, men jag vill inte följa hans förklaringar här, annars skulle jag inte kunna
fortsätta att tala med er och skulle vara tvungen att begränsa mig till att säga att vi rör oss i ett vakuum.
Jag instämmer dock i Don Icons begäran till konfederationen och dess administration att offentliggöra
en lagligt undertecknad lagtext. Jag kommer till den schweiziska grupptalan.
Efter att Reiner Füllmich tillkännagav sina planer på en grupptalan
i USA eller Kanada, blev jag häftigt bombarderad med frågan
om en grupptalan också skulle kunna lämnas in i Schweiz.
Jag avvisade bestämt dessa önskemål i en första impuls, eftersom grupptalan är ett anglosaxiskt processuellt
instrument som de kontinentaleuropeiska processuella systemen inte erkänner. Men sedan väckte tanken mig på nätterna.
Den egentliga inspirationskällan kom senare och var att jag också skulle
kunna genomföra en slags grupptalan i Schweiz genom att skapa en kärandeförening.
I Schweiz finns det en begränsning som innebär att vi redan från början måste
komma överens med alla kärandeparter om ett gemensamt rättsligt anspråk. I.e.
alla måste kräva samma sak av domstolen redan från början.
Därför kom jag fram till att vi skulle kunna få igång något liknande.
Vi utarbetade sedan tillståndstexten och fick i slutändan mer än 10 000, men förmodligen inte riktigt 15 000, lagliga beställningar.
På grundval av detta lämnade vår advokat, biträdd av Markus Lienert i Zürich, in en nästan 90-sidig stämningsansökan
mot den schweiziska federationen till den federala högsta domstolen efter det att de preliminära förfarandena avslutats.
Med detta i åtanke var vi först tvungna att lämna in begäran till det federala
finansdepartementet (FDF) i februari 2022.
Först därefter kunde vi överklaga till den federala högsta domstolen.
De viktigaste punkterna i argumentationen listas i nästa bild.
I denna stämningsansökan har vi krävt en symbolisk franc för var och en av våra
ombud som kompensation för de olägenheter som åtgärderna har medfört.
I ett kortfattat svar bemötte det federala finansdepartementet endast argumenten i klagomålet på ett mycket selektivt sätt.
FDF verkade något imponerade av det svar vi lämnade och beslutade sedan att inte lämna in en dubblett.
Förklaring: De rättsliga handlingarna i sådana rättsliga förfaranden
betecknas i följande ordning: talan, svaromål, replik och duplik.
I vårt fall avslutar detta utbytet av juridiska dokument.
I september i år, efter ett år av rättsliga förfaranden, skrev vår advokat till den federala domstolen för att betona hur brådskande
stämningen var, inte minst på grund av WHO:s reformplaner i maj 2024. Vi väntar fortfarande på en dom från den federala domstolen.
Jag sitter i den beslutande kommittén och är än så länge i minoritet med följande åsikt;
Jag anser att det är förnuftigt att offentliggöra innehållet i våra rättsliga dokument på Internet.
Denna webbplats kan också ses på wirmenschen.ch.
Ett annat sätt att öka trycket något skulle vara att hålla en presskonferens om förseningen av denna stämningsansökan.
Hittills har jag inte lyckats få igenom mina förslag i utskottet, men det kan fortfarande komma.
Jag tror att vi har att göra med en kriminell förhalning
som också innebär en juridisk konkurs.
Sedan berättar jag kort om Philipp Kruses brottsanmälan mot BAG och Swissmedic.
Den 14 juli 2022 lämnade mina kollegor Philipp Kruse och Markus Zollinger in en över trehundra sidor lång stämningsansökan
mot Swissmedic och namngivna personer vid Inselspital Bern på uppdrag av 37 målsägande och 6 vaccinoffer.
Där konfronterade de det schweiziska rättsväsendet med det
största hot som läkemedel någonsin utgjort i Schweiz.
I sin motivering tillbakavisar de i detalj de krav på godkännande som Swissmedic hävdat
för den injektionsvätska som ges till en stor del av den schweiziska befolkningen.
Bakom denna allvarliga brottsanmälan ligger en enorm mängd forskning,
som den anklagade Swissmedic inte har bemött med ett enda ord.
Om jag ser ett samband mellan administreringen av en injektionssubstans och dödsfall, så bevisar detta inte ett orsakssamband.
Men korrelationen komplicerar den redan existerande bevisbördan för injektionsleverantören många
gånger om. Han måste på ett avgörande sätt bevisa att hans produkt är effektiv och säker.
Effektivitet innebär skydd mot infektion och överföring.
Idag vet vi att ingen tillverkare har säkerställt detta.
På denna avgörande punkt kan tillståndsmyndigheten inte motbevisa Philipp Kruses och Markus Zollingers argument.
Det tillstånd som beviljats för detta coronainjektionsämne får inte återkallas förhastat och utan eftertanke.
Denna stämningsansökan från Philipp Kruse och Markus Zollinger
fördröjs också avsiktligt, precis som vår schweiziska grupptalan.
Vi kan inte tillåta detta och kan bara notera det som ytterligare ett bevis på den rättsliga konkursen.
Vi vill ta tillfället i akt
att tacka Philipp Kruse och Markus Zollinger för att de tagit detta viktiga steg.
Det visar på det akuta behovet av att BAG och Swissmedic omedelbart stoppar en misstänkt skadlig injektionssubstans.
Det första budordet är neminem laedere, att inte göra någon skada. I strid med detta är de skyldiga.
Detta för mig ett steg närmare de åtgärder som vidtagits
av Graubündens kommitté för suveränitet och självbestämmande.
Fem frisinnade personer från Graubünden har gått samman och bildat Graubündenkommittén för suveränitet och självbestämmande.
De är Helmut Heine, Christian Birchmeier, Renato Stieffenhofer, Gerd Rehm och jag själv.
Alla har insett att parlamentariker och andra beslutsfattare i Schweiz
påverkas av processer som de inte har tillräcklig kunskap om.
WHO, med säte i Genève, planerar inte bara en pandemipakt, utan också
en ännu farligare översyn av det internationella hälsoreglementet.
Enligt riktlinjerna är tidsfristen den 24 maj nästa år och avsaknad av avslag innebär automatiskt
ett godkännande av både det internationella hälsoreglementet och pandemipakten.
På detta sätt planerar WHO att bli den enda auktoriteten i hälsofrågor, till vilken man också underordnar klimatutvecklingen.
WHO:s generaldirektör Tedros Adhanom Ghebreyesus ska ges ensamrätt att utan ytterligare
motivering och utan verifiering utlysa hälso- och klimatkatastrofer över hela
världen och att fastställa bindande åtgärder mot dem.
Han vill också på egen hand tysta kritiska röster mot den.
Kommittén motsätter sig detta maktanspråk och kommer att fortsätta att bekämpa det i framtiden.
Som ett första steg mot att uppnå detta mål skickade vi ett rekommenderat brev till 200 medlemmar av nationalrådet,
46 medlemmar av delstatsrådet, alla större rådgivare i Graubünden, förbundsrådet och kantonregeringen, samt media och
andra beslutsfattare, och informerade dem i ett flygblad om de befogenheter inom hälsoområdet som WHO planerar att tillskansa
sig på ett diktatoriskt sätt. Utskottet vill förhindra denna diktatoriska makt.
Beslutet om deras hälsotillstånd och de nödvändiga åtgärderna bör ligga kvar hos
varje enskild individ och inte överlåtas till Tedros Adhanom Ghebreyesus.
Vi ansträngde oss medvetet för att skicka flygbladet med rekommenderat brev
så att ingen mottagare skulle kunna be om ursäkt för att de inte visste.
Och vi kommer att analysera reaktionerna på detta brev och vidta ytterligare åtgärder om det behövs.
Utskottet mottog ett svar från förbundsrådet Alain Berset daterat den 12 oktober i år. Signaturen ser äkta ut.
Den viktigaste meningen i detta svar säger att man åtminstone noga överväger om varje internationellt
fördrag skall föreläggas parlamentet eller folket för godkännande eller förkastande.
Vad han inte säger är om detta också gäller det internationella hälsoreglementet.
Och vi kommer sedan att uttryckligen fråga om detta i vårt svar.
Det finns två andra politiska frågor som för närvarande är under behandling: Nämligen det något utdragna initiativet
till omprövning - men denna otympliga text är helt enkelt nödvändig för att se till att den kommitté som
skall ansvara för omprövningen av de senaste tre och ett halvt åren verkligen är oberoende.
Insamlingen av underskrifter för detta pågår och rekommenderas.
Detsamma gäller för suveränitetsinitiativet från Nicolas Rimoldi och hans team, som är formulerat på ett sådant sätt att
det till och med skulle kunna tillåta Schweiz att lämna WHO under vissa omständigheter. Och det är vad vi bör sträva efter.
Jag återkommer till en fråga som jag nämnde tidigare, som kräver underskrifter.
Myndigheterna i Schweiz avstår i allt högre grad från signaturer och från att avslöja
behörighetsnivåerna från handelsregisteranteckningen till utfärdaren av en anmälan.
Jag ska visa dig ett exempel här på bilden.
Detta är ett Serafe-beslut och som ni kan se här finns det ingen underskrift.
Beslutet är till förmån för avlägsnandet av en invändning som gjorts i ett inkassoförfarande.
Erfarenheten har nu visat att kronofogdemyndigheterna nöjer sig med sådana beslut och
fortsätter med utmätning, vilket är ytterligare ett tecken på legal konkurs. RTVA nämns här.
Detta är radio- och TV-lagen av den 24 mars 2006. Denna text kallas också för att vara i kraft.
Artikel 69 föreskriver uppenbarligen en hushållsavgift för mottagning av utsända program.
Ordet levy är ett nytt namn, en ny tysk inramning för en poll tax.
Även om folket röstade för denna poll tax, var de uppenbarligen inte medvetna om att det var en poll tax.
Vissa röster intar den kanske minoritetens ståndpunkt, som jag gärna
stöder, att regeringen också omfattas av de allmänna bestämmelserna i
lagen om skyldigheter när den lägger fram omröstningsfrågor för folket.
En folkomröstning handlar ju i slutändan om ett avtalsförhållande mellan staten och folket.
Dessutom kan denna tillämpning av avtalsrättsliga bestämmelser också härledas ur kravet
på att staten skall ha handlat i god tro enligt artikel. 9 BV kan härledas. Konst.
28 i Swiss Code of Obligations följer det av en avtalsparts avsiktliga vilseledande
att avtalets innehåll inte är bindande för den avsiktligt vilseledda parten.
Enligt RTVA ska hushållen betala den ovannämnda huvudskatten för SRF-erbjudanden
som används eller ignoreras. Uppbörden av skatten har delegerats till Serafe.
Det faktum att RTVA också ger Serafe tillstånd att ta bort lagförslag är en oacceptabel innovation.
Förr var det så att en påstådd borgenär var tvungen att vädja till domaren om att inleda ett
rättsligt förfarande efter det att ett rättsligt förslag hade lagts fram.
Han fick en handunderskriven dom från den senare om beviljande eller avslag på den begärda rättsliga öppningen.
Från och med 1990 började förbundsdagen, i egenskap av lagstiftare, att ge vissa borgenärer
rätt att avlägsna lagförslag i sin egenskap av part i förfarandet.
Detta är ett uppenbart grundlagsstridigt tillvägagångssätt.
Motsvarande befogenhet gavs inte bara till Serafe i RTVA, utan också till sjukförsäkringskassorna
i den federala sjukförsäkringslagen (KVG).
Den författningsvidriga utnämningen av en part i förfarandet till domare för att inleda rättsliga förfaranden
i de två nämnda lagarna är inte förenlig med rättsstatsprincipen och måste, enligt min mening, aktivt förhindras.
Tillsammans med min högt värderade klient Roland Jufer har jag därför skickat en inlaga
till den federala kommunikationsmyndigheten och publicerat den på min Telegram-kanal.
I denna inlaga invände jag mot att det inte fanns någon underskrift.
Jag tycker att det är viktigt att du, när du får ett trakasserande
brev, noga kontrollerar om det har en juridiskt giltig underskrift.
Om så inte är fallet är det en icke-bindande inbjudan att frivilligt
underkasta sig ett system som har avslöjats som korrupt.
Dessutom pågår fortfarande två åtal mot sittande förbundsrådsmedlemmar.
Den mest kända är av Pascal Najadi.
Hälso- och sjukvårdsminister Berset hade i SRF-programmet Arena hävdat att han gjort detta mot bättre vetande:
På de certifikatdokument som lagras av mobiltelefoner kan presentatören bevisa att en injektion har mottagits och därmed
dess effektivitet, särskilt när det gäller överföring av påstådda virus.
Redan på anklagelsestadiet är fakta i målet så ofördelaktiga för Berset att jag
har mycket svårt att understryka den oskuldspresumtion som fortfarande gäller för honom.
Dessa straffrättsliga förfaranden blockerades.
Mindre känt är Albert Knobels åtal mot förbundsrådet Ignazio Cassis för missbruk av tjänsteställning.
I ett annat Arena-program hade han sagt att dödsfall i trafikolyckor
med ett positivt PCR-test räknades som coronadödsfall av FOPH;
Detta är nödvändigt för att standardisera den internationella räknemetoden.
Men det är totalt nonsens och borde åtalas för tjänstefel.
Detta förfarande lider också av en allvarlig försening av rättvisan.
10. Alternativ för agerande och fördragsamhet Kärlek
Vänner, vi har tagit alla de rättsliga och politiska
vägar som vi kunde tänka oss under denna tid och som vi ansåg vara genomförbara.
Baserat på tidigare erfarenheter är det tveksamt om
dessa steg kommer att leda till önskat resultat.
Vi noterar resultatet av parlamentsvalet den 22 oktober 2023. De är precis så tillnyktrande för vår rörelse som jag förutspådde.
Jag skulle ha velat se Urs Hans som ny parlamentsledamot i Zürich och Josef Ender i Schwyz.
För att nå våra mål behöver vi dock inte
bara byta ut hela parlamentets personal,
utan även domarna och Josef Ender.
För att uppnå våra mål behöver vi dock inte bara byta ut hela parlamentets personal, utan även personalen inom rättsväsendet
och inom de statligt finansierade medierna. Vi fortsätter att borra bort den tjocka plankan.
Det är dock en lång och komplicerad process och ytterligare alternativ för åtgärder
och anstånd krävs under dess varaktighet.
Detta kräver personligt ansvarstagande och civilkurage.
Jag ber er att inte tänka på kortsiktiga sanktionsrisker, utan på de långsiktiga fördelarna
för framtida generationer.
Jag uppmanar er att gå samman och skapa exempel för ett bättre
liv, för samhörighet, för att hjälpa vår nästa.
Missionsförsöken har visat sig vara ineffektiva under de senaste tre och ett halvt åren.
Utomstående måste få se att vi är lyckligare och har roligare tillsammans.
Vi erbjuder ömsesidig hjälp i utbyte mot mothjälp.
Och dra dig ur ett misslyckat fiatpengsystem närhelst det är möjligt.
Vi tar våra barns utbildning i egna händer, bort från könsdiskriminering och historieförfalskning.
Vi vill ha unga
människor som tänker självständigt och kritiskt.
Vi vill ha en fredlig tvistlösning utan systemimponerade domare;
Allt som behövs för en vettig medling är att båda sidor hörs och att någon kommer fram till en lösning som är acceptabel för båda sidor.
Ja, nu kan ni kanske se att vi jurister har gjort mycket,
men att vi också långsamt börjar närma oss vägs ände.
Det finns fortfarande hopp om att vi kommer att överraskas av att den officiella muren av tystnad bryts.
Men vi måste räkna med allt.
Efter mina föregångare här i talarstolen skulle jag vilja säga med mina egna ord: Då kastas vi tillbaka på oss själva, på varje individ.
Då måste vi ta ansvar för oss själva.
Om sådana omöjliga bestämmelser kommer upp igen, då följer vi dem helt enkelt inte längre. Det kräver lite vilja att ta risker.
Det krävs en vilja att acceptera
kortsiktiga nackdelar, men att sätta en lovande kurs för kommande generationer.
Ja, och för den här gången önskar jag er Guds hjälp, som Ivo Sasek åberopade. Vi tackar för oss.
Tack så mycket. Tack så mycket, Heinz Raschein.
Jag tror att det viktigaste vi kan lära oss nu, här har vi återigen en juridisk expert, är att vi hittar bevisen.
Det var schweizisk lag, ja. Vi befinner oss i en rättslig konkurs.
Jag tror att lösningen nu i slutet
- detta är kanske det mest avgörande, vi måste helt enkelt förstå det - om vi som folk inte
lär oss att säga nej, då är vi färdiga, de kommer att göra vad de vill med oss.
Man kan också kalla det civil olydnad. Och jag tror att det krävs en hel del mod - en man som han som talar ut!
Det är den främsta anledningen till att många inte står här.
De vill inte vara ansvariga för något populärt "nej". Sedan tänker du snabbt på hur det hela kan sluta.
Jag vill än en gång tacka er för ert mod att stå upp och säga det som vi
helt enkelt behöver höra. Det måste vi förstå. Tack så mycket.