Ziemeļreinas-Vestfālenes federālās zemes parlaments 2023. gada augustā nolēma
atcelt minimālo attālumu starp vēja turbīnām un dzīvojamām
zonām.
Šis pasākums ir paredzēts, lai veicinātu zaļās enerģijas izmantošanu.
Tomēr vēja turbīnu tuvumā dzīvojošie iedzīvotāji jau gadiem ilgi ir ziņojuši par tādām sūdzībām kā bezmiegs,
sirdsdarbības traucējumi, trauksme un depresija.
Pret šo iekārtu operatoriem pat ir iesniegtas prasības tiesā.
Ilgu laiku gan vēja enerģijas nozare, gan Vācijas iestādes uzskatīja, ka vēja
turbīnu radītais infraskaņa ir nekaitīga.
Tomēr jau 2014. gadā austrāliešu akustikas inženieris un zinātnieks Stīvens Kūpers
(Steven Cooper) pierādīja vēja turbīnu radīto
risku veselībai, pakļaujot testējamās personas vēja turbīnu radītā infraskaņas iedarbībai.
Tādas sūdzības kā bezmiegs, spiediena sajūta galvā, ausīs vai krūtīs, troksnis ausīs un
sirdsklauves parādījās vienlaikus ar vēja turbīnu ieslēgšanu.
Arī meteoroloģe Dr. Eva Wanka savā 2005. gada pētījumā pierādīja,
ka infraskaņa izraisa smagu depresiju un pat pašnāvības.
Izmantojot piemēru ar 1,8 miljoniem pētāmo personu Minhenē un tās apkārtnē, viņa pierādīja,
ka infraskaņas ietekmē trīs reizes palielinājās glābšanas misiju skaits, ko izraisīja
smaga depresija, pašnāvības mēģinājumi
un pašnāvība.
Lai gan ir veikti papildu pētījumi un zinātnieki pieprasa veikt detalizētākus pētījumus par vēja turbīnu radīto risku
veselībai, visi rezultāti netiek ņemti vērā, un, kā tas tagad notiek Ziemeļvidzemes rietumkrastā, pat
tiek atcelti minimālie attālumi no dzīvojamām teritorijām.
Situācija ir aizgājusi tik tālu, ka finansējums pētniecības pieteikumiem par šo tēmu tiek noraidīts.
Nav pārsteidzoši, ka valstis, kas ir vienas no lielākajām vēja ģeneratoru parku operatorēm
pasaulē, ir maz ieinteresētas pētīt ar to saistītos veselības apdraudējumus.
Līdz 2019. gadam Ķīna bija iesniegusi vienu pētījumu, bet Vācija - divus,
lai gan tai ir trešā lielākā vēja enerģijas ražošanas jauda pasaulē.
Prof.
Dr.
Ottmar Edenhofer, Potsdamas Klimata ietekmes uz klimatu pētniecības institūta galvenais ekonomists, intervijā
laikrakstam "Neue Zürcher Zeitung" sacīja: "Klimata
politikas ietvaros mēs de facto pārdalām pasaules bagātību.
Bet, ja aplūkojat faktus, vai tas nav daudz vairāk nekā tikai tīra alkatība?
Spēcīgums, ar kādu tiek virzīta klimata politika, ļoti atgādina koronavīrusa laikmetu.
Tas ir tāpēc, ka arī pētījumi par tā saukto zaļo enerģiju ir nepietiekami, un svarīgi fakti netiek
atklāti vai pat tiek ignorēti.
Tomēr tiek noteikti apšaubāmi pasākumi, un tas viss notiek, nerēķinoties ar cilvēkiem un
vidi.
Acīmredzot arī klimata politikā tiek īstenota darba kārtība, kuras centrā nav tikai ekonomiskās intereses, nemaz nerunājot par cilvēku labklājību.