Avgusta 2023 je deželni parlament Severnega Porenja-Vestfalije sklenil odpraviti
najmanjšo razdaljo med vetrnimi elektrarnami in stanovanjskimi
območji.
Namen tega ukrepa je pospešiti širjenje zelene energije.
Vendar pa prebivalci, ki živijo v bližini vetrnih turbin, že leta poročajo o težavah, kot so nespečnost,
težave s srcem, tesnoba in depresija.
Proti upravljavcem obratov so bile vložene celo tožbe.
Dolgo sta tako vetrna industrija kot nemški organi menili, da
je zvok vetrnih turbin neškodljiv.
Vendar je avstralski inženir akustike in znanstvenik Steven Cooper že leta
2014 dokazal, da vetrne turbine ogrožajo
zdravje, ko je testne osebe izpostavil infrazvoku, ki ga povzročajo vetrne turbine.
Pritožbe, kot so nespečnost, občutek pritiska v glavi, ušesu ali prsnem košu, šumenje v ušesih
in razbijanje srca, so se pojavile hkrati z vklopom vetrnih turbin.
Tudi meteorologinja Dr. Eva Wanka je v svoji študiji iz leta 2005 dokazala,
da infrazvok vodi v porast hude depresije in celo samomora.
Na primeru 1,8 milijona testnih oseb v Münchnu in okolici je pokazala, da je
infrazvok povzročil trikratno povečanje števila reševalnih akcij, ki
so jih sprožili huda depresija, poskusi
samomora in samomor.
Čeprav obstajajo dodatne študije in znanstveniki zahtevajo podrobnejše raziskave o zdravstvenih tveganjih
vetrnih turbin, se vsi rezultati ne upoštevajo in - kot zdaj v Severnem Porenju - se celo ukinjajo
najmanjše razdalje od stanovanjskih območij.
Stanje je šlo tako daleč, da se zavračajo sredstva za prijave raziskav na to
temo.
Ni presenetljivo, da države, ki so med največjimi upravljavci vetrnih elektrarn na svetu,
ne kažejo veliko ambicij pri raziskovanju s tem povezanih zdravstvenih tveganj.
Do leta 2019 je Kitajska prispevala eno samo študijo, Nemčija pa dve, čeprav
ima tretjo največjo zmogljivost proizvodnje vetrne energije na svetu.
Prof.
Dr.
Ottmar Edenhofer, glavni ekonomist na Inštitutu za raziskave podnebnih vplivov v Potsdamu, je v intervjuju
za Neue Zürcher Zeitung dejal: "S podnebno
politiko dejansko prerazporejamo svetovno bogastvo.
Toda če pogledamo dejstva, ali ne gre za veliko več kot le za čisti pohlep?
Vihravost, s katero se uveljavlja podnebna politika, zelo spominja na obdobje koronavirusov.
Razlog za to je, da so tudi raziskave o tako imenovani zeleni energiji redke, pomembna dejstva
pa manjkajo ali so celo prezrta.
Kljub temu se predpisujejo dvomljivi ukrepi, ki ne upoštevajo ljudi in okolja.
Očitno je, da se tudi v podnebni politiki uresničuje program, ki ni namenjen izključno gospodarskim interesom, kaj šele, da bi bila v središču blaginja ljudi.