Man ir svarīgs tikai viens teikums, un tas ir priekšpusē.
Un es vēlos, lai jūs šo teikumu atkārtojat visiem cilvēkiem, kuri vēl šaubās.
Valsts nedrīkst nogalināt nevainīgus cilvēkus.
Lielākā daļa cilvēku uzskata, ka šāds spriedums attiecas tikai uz kara vai
kara gadījumiem, taču tā nav taisnība.
Šis teikums attiecas arī uz gadījumiem, kad valsts liek cilvēkiem uzņemt savā organismā vielu,
par kuru pat oficiālie institūti, piemēram, Pola Ērliha institūts un Roberta Koha
institūts, apgalvo, ka tā var izraisīt letālas blakusparādības.
Valstij nav atļauts nogalināt cilvēkus, nevainīgus cilvēkus.
Tas ir mūsu vēstījums, un darīsim to zināmu.
Liels paldies.
Šodien, svētdien, 2023. gada 10. decembrī, 75. cilvēktiesību dienā, šeit,
Karlsrūē, notiek vēl nebijis un ļoti īpašs vēsturisks notikums.
Lielas demonstrācijas ar mītiņiem un gājienu laikā Federālajā prokuratūrā Karlsrūē
tiek iesniegtas 599 krimināllietas.
Tas ir vērsts pret tiem atbildīgajiem, kuri ir rīkojuši kampaņu par obligātas vakcinācijas
likumīgu ieviešanu veselības aprūpes profesijās un Vācijas bruņotajos spēkos.
Tas ir tāpēc, ka vakcīnu radīto bojājumu un vakcīnu izraisīto
nāves gadījumu akceptēšana ir Vispārējās cilvēktiesību deklarācijas
un Starptautiskā kriminālkodeksa 7. panta pārkāpums.
Organizators uzskata, ka samierināšanās nebūs, kamēr nelikumīgo koronavīrusa pasākumu vainīgie paliks nesodīti.
Mītiņiem ir pieteikti augsta ranga, kompetenti runātāji, kuri
uzsvērs noziegumu apmērus un absolūto nepieciešamību rīkoties.
Tobias Pörsel - vācu jurists
Kā juristam gribētos teikt, cienījamais prokurore, ka ar to pietiek vismaz sākotnējām aizdomām.
Un es arī vēlos izmantot šo iespēju, lai pateiktos tiem ārstiem, kuri
toreiz un tagad uzdrošinājās pateikt, ka Lauterbaha kungs meloja.
Un Lauterbaha kungs ne tikai meloja, bet arī apzināti meloja.
Bija un ir blakusparādības.
Vakcīnas kaitē,
un neviens to nevarēs nopietni noliegt.
Un tie, kas to dara, vēlas izvairīties no atbildības.
Un funkcionējošā tiesiskā valstī tas būtu jāizmeklē un jārīkojas.
Un šeit ir kāds cilvēks, kuru, iespējams, gandrīz neviens nepazīst
un kurš dažkārt apgrozās autobusos.
Tas, kurš to indeksēja, vislabāk ir sevi iepazīstināt, viņš dažreiz ir mazliet kautrīgs.
Es vēlos lūgt Ralfu Ludvigu uz brīdi pievienoties.
Jā, sveiki.
Paldies, ka esat šeit un atbalstāt šo pasākumu.
2021. gada pavasarī Štutgartē es teicu, ka mēs izveidosim šo centru, ka mēs strādāsim
pie tā un ka mēs neapstāsimies, kamēr atbildīgie par koronavīrusa apkarošanas pasākumiem
netiks saukti pie atbildības.
Šodien mēs sāksim ar apsūdzībām krimināllietā.
Šodien uz skatuves ir daudzi lieliski kolēģi, daudzi juristi, kuri jau daudzus gadus pārstāv
jūsu intereses, kuri daudzus gadus ir ceļojuši no tiesas uz tiesu, cenšoties zināmā mērā
glābt un nodrošināt tiesiskumu.
Es vēlos pateikties šiem kolēģiem, kuri šodien ir šeit uz skatuves.
Daudzi no viņiem stāv skatuves priekšā un ir paveikuši neticamu darbu.
Tāpēc mums ir daudz un dažādi lieliski
cilvēki, un es vienmēr domāju, ka valstī, kurā liels skaits juristu iestājas un saka,
ka tas, kas šeit notiek, nav pareizi, kaut kas var būt nepareizi.
Es pats šodien gribētu mazliet atturēties, jo uzskatu, ka šodien galvenā uzmanība
būtu jāpievērš kolēģiem, kuri gadiem ilgi ir cīnījušies par jūsu un
mūsu tiesībām ne tikai Vācijā, bet arī Austrijā un Šveicē.
Un ir tikai viens teikums, kas man ir svarīgs, un tas ir priekšpusē.
Un es vēlos, lai jūs šo teikumu atkārtojat visiem cilvēkiem, kuri vēl šaubās.
Valsts nedrīkst nogalināt nevainīgus cilvēkus.
Lielākā daļa cilvēku uzskata, ka šāds spriedums attiecas tikai uz kara vai kara gadījumiem,
taču tā nav taisnība.
Šis teikums attiecas arī uz gadījumiem, kad valsts liek cilvēkiem uzņemt savā organismā vielu,
par kuru pat oficiālie institūti, piemēram, Pola Ērliha institūts un Roberta Koha
institūts, apgalvo, ka tā var izraisīt letālas blakusparādības.
Valstij nav atļauts nogalināt cilvēkus, nevainīgus cilvēkus.
Tas ir mūsu vēstījums, un darīsim to zināmu.
Liels paldies.
Krīze neradās koronavīrusa dēļ, bet krīze bija koronavīrusa pasākumu rezultāts.
Īsto krīzi izraisīja nevis vīruss, bet gan politika.
Tas bija laiks, kad bija likumīgs ārkārtas stāvoklis, lai gan Pamatlikums neatzīst ārkārtas
stāvokli dabas katastrofu vai epidēmiju dēļ.
Lai gan likumdevēja un izpildvara ir pārspējušas viena otru pārmērīgos pamattiesību aizskārumos,
tiesas gandrīz nemainīgi nav pildījušas savas brīvības un pamattiesību aizstāvju funkcijas.
Tādējādi tiesu vara agri vai vēlu nekritiski apstiprināja gandrīz visus likumā noteiktos noteikumus, lai
gan Vācijā vispār nebija pārmērīgas mirstības.
Vismaz ne līdz brīdim, kad sākās vakcinācijas
kampaņa ar vakcīnu, kas nebija vakcīna, bet gan eksperimentāla gēnu terapija.
Mans iecienītākais teikums no Vācijas Bundestāga plenārsēdes šoreiz ir
par to, ka gājēji aizstāv tiesiskumu un viņu kriminalizēšana ir nepareiza.
Kopš 2020. gada marta viss, kas līdz šim raksturoja demokrātisku konstitucionālu valsti un
medicīnas zinātnes stāvokli, ir apgāzts.
Ikviens, kurš pret to iebilda, tika nomelnots, apvainots un vajāts.
Ārsti zaudēja tiesības praktizēt medicīnu, tika atlaisti no darba universitātē, un medicīnas
asociāciju disciplinārās iestādes, vienojoties ar valdību un nopirktajiem plašsaziņas
līdzekļiem, patvaļīgi viņus vajāja, lai galu galā viņus apklusinātu.
Ikviens, kurš nepiekrita naratīvam un negāja vienā solī ar mainstreamu, labākajā gadījumā
bija autsaideris, galu galā izslēgts no sabiedriskās dzīves, apdraudēta
viņa eksistence un apmelots.
Rezultātā nodarītais kaitējums ir milzīgs.
Visi notikumi un visas netaisnības ir jārisina, un vainīgie jāsauc pie
atbildības un jāsauc pie atbildības.
Vācijā kritiski noskaņotie tiesneši un prokurori ir nonākuši līdz lietas būtībai.
Covid-19 vakcinācijas valsts pasūtījums ir tīša nogalināšana.
Tas nav savienojams ar mūsu konstitūcijā noteiktajām
pamattiesībām un pamatbrīvībām, tautu pašnoteikšanās tiesībām.
PVO, kuru nav demokrātiski ievēlējis neviens pasaules pilsonis, lai
tās ģenerāldirektoram un līdz ar
to arī pašieceltajām augstprātīgajām elitēm, kas stāv aiz tās, potenciālas vai reālas ārkārtas
situācijas pasaules veselības jomā gadījumā piešķirtu neierobežotas pilnvaras, kontroles,
uzraudzības un sankciju tiesības bez pārskatīšanas iespējas, bez pārskatatbildības
un bez atbildības.
Šis globalizācijas projekts, ko virza Big Pharma, korporācijas un autokrātiskās varas
elites, ir jānovērš, lai aizsargātu valstu suverenitāti un katra
atsevišķa pilsoņa suverenitāti un cieņas neaizskaramību.
Mēs esam sapulcējušies šeit, Cilvēktiesību laukumā, jo pirms 75 gadiem
ANO Ģenerālā asambleja pieņēma cilvēktiesību katalogu.
Tam patiesībā vajadzētu būt iemeslam svinībām,
taču diemžēl mums jāsaprot, ka 75 gadi ir labs laiks valstij, taču var arī teikt, ka vēl
nav pagājuši pat 100 gadi, un šīs cilvēktiesības jau tiek grautas.
Pašā kataloga sākumā ANO norāda, ka visiem cilvēkiem kopš dzimšanas ir vienādas
neatņemamas tiesības un pamatbrīvības.
Uz spēles ir likta dzīvība, brīvība
un personiskā drošība.
Par individuālajām vērtībām mēs runāsim vēlāk, bet galvenais ir tas, ka mums ir vienādas
neatņemamas tiesības un pamatbrīvības kopš dzimšanas.
Un kāpēc mums ir šīs pašas neatņemamās tiesības un pamatbrīvības?
Jo mēs esam cilvēki.
Tā kā mēs esam cilvēki, mums ir cilvēktiesības.
Turpmāk ir teikts, ka visi cilvēki ir vienlīdzīgi likuma priekšā un viņiem ir tiesības uz vienlīdzīgu
aizsardzību saskaņā ar likumu bez izšķirības.
Bet vai atceraties, kā kāds televīzijā teica, ka, ja jūs nespējat sekot līdzi,
jūs esat izslēgts no sociālās dzīves?
Tas ir neiedomājami.
Mums ir atļauts piedalīties sabiedriskajā dzīvē, jo mēs esam cilvēki.
Kāpēc mums ir atļauts piedalīties sabiedriskajā dzīvē?
Tieši tā. Tajā arī noteikts, ka nevienu nedrīkst patvaļīgi arestēt un aizturēt.
Taču mēs saprotam, ka tiesu vara ir kļuvusi par politisku ieroci.
Padomāsim par Maikls Ballvegs,
deviņi mēneši cietumā un beigās nepietiek pat ar prasību tiesā.
Dārgie draugi, mēs nedrīkstam vienkārši noslēpt pēdējo trīsarpus gadu netaisnību
ar klusuma vai aizmirstības plīvuru.
Tieši tā jūs vēlētos, šie aizmāršīgie Šolca politiķi,
šie nelikumīgās Ministru prezidentu konferences suverēni.
Nelikumīgi, jo tas nav paredzēts Pamatlikumā.
Ir jāpārtrauc šis kritiski noskaņoto ārstu kriminalizācijas vilnis.
Tāpēc es aicinu pārtraukt visas krimināllietas un naudas sodu procedūras, tostarp attiecībā uz Vāciju.
2020.-2023. gads Vācijā nekad
nedrīkst atkārtoties.
Mēs nekad vairs neatbalstīsim iesākumus un turpinājumus.
Par to mēs šodien iestājamies Karlsrūē.
Pēdējo gadu laikā esam daudz ko iemācījušies.
Mēs uzzinājām, ko bailes dara ar cilvēkiem.
Mēs uzzinājām, kā bailes var noskaņot cilvēkus viens pret otru un
padarīt viņus nesamierināmus.
Mēs uzzinājām, kā baiļu politika tika vērsta pret mūsu pašu tautu.
Un mēs uzzinājām, kā bailes apveltījušas pat tiesu varu.
Šīs baiļu politikas upuri bija ne tikai tie, kuri kritizēja valdību un kurus tā apvainoja,
pret kuriem slikti izturējās policija un kurus tiesu iestādes sauca par noziedzniekiem, bet
galvenokārt tie cilvēki, kuri baiļu priekšā atteicās no savas
gribas sevi aizstāvēt.
Mēs iestājāmies ar patiesību,
nevis ar savu patiesību pret citu patiesību, bet gan ar zinātnieku armiju no visas
pasaules pret saujiņu ekspertu, kuru viedokli nevarēja apšaubīt.
Mēs esam pulcējušies šeit, Karlsrūē, tā sauktajā tiesību rezidencē.
Savai runai es devu nosaukumu: "Tur, kur pareizais kļūst par nepareizo, pretošanās kļūst par pienākumu".
Cilvēka cieņa ir neaizskarama.
Šis ētiskais un juridiskais princips ir mūžīgs pamatprincips.
Cilvēka cieņa ir viena no Vācijas konstitūcijas centrālajām vērtībām, un saskaņā ar Pamatlikuma 79. panta
3. punktā ietverto mūžīguma klauzulu tā ir absolūti neaizskarama uz visiem laikiem.
Cieņa pret cilvēka
cieņu aizliedz valstij pārvērst cilvēkus tikai par valsts darbības objektiem.
Bet kad valsts izturas pret cilvēkiem kā pret vienkāršiem priekšmetiem?
Ja viņš noliedz viņam viņa paša domāšanu, pašnoteiktu rīcību un brīvu lēmumu pieņemšanu.
Ja valsts ļaunprātīgi izmanto savu pilsoņu uzticību un pamato savus pasākumus ar maldinošiem
vai pat apzināti nepatiesiem pieņēmumiem, tad likums kļūst par netaisnību,
pamatojoties uz PVO bez skrupulozu pandēmijas apgalvojumu, starptautiskās tiesības kļūst ne tikai par
starptautisku netaisnību, bet, manām lielām bažām, pat par starptautisku pandēmijas teroru.
Mēs vēlamies skaidrojumu.
Mēs vēlamies nodrošināt, lai pēdējo trīs gadu laikā piedzīvotā netaisnība netiktu vienkārši
novērsta un lai atbildīgās personas tiktu sauktas pie atbildības.
Paldies, ka šodien esat šeit, un tagad es
noklikšķiniet uz Sūtīt ziņu.
Dārgie kolēģi kampaņas dalībnieki, dārgie draugi, ir brīnišķīgi stāvēt šeit un redzēt jūs visus.
Jūs esat tie, kas palīdzēja novērst šo vispārējo obligāto vakcināciju, lai gan mēs
toreiz nevarējām novērst obligāto vakcināciju atsevišķās iestādēs.
Paldies, ka esat ceļā, un paldies,
ka šodien atkal esat šeit.
Tagad mēs esam uzsākuši šo kriminālo apsūdzību izskatīšanu.
Tagad viss sāk apgriezties.
Mēs sauksim pie atbildības cilvēkus, kas to izdarīja, un,
manuprāt, Huberts Aivangers teica, ka mēs
atgūstam savu demokrātiju.
Liels paldies par klātbūtni.
Mums ir pienākums valstīm sadarboties, un, pats
galvenais, mums ir PVO, ģenerālsekretāra imunitāte, kurš patiešām
būs, tā teikt, vienīgais valdnieks.
Mums nav nekādu kontroles līdzekļu, nekādu tiesiskās pārskatīšanas līdzekļu un,
galu galā, krimināltiesiskā imunitāte.
Tas viss mūs visus ļoti satrauc.
Mēs pastāvīgi atradīsimies krīzes režīmā.
Tā būs pandēmijas situācija,
pandēmijas situācija nāk no Vācijas Bundestāga, tad tas ir vēl
maigāks formulējums pandēmijai nekā pati pandēmija IHR vai līgumā, kur
tiek izmantoti tikai neskaidri juridiski termini.
Protams, šāda sistēma nav savienojama ar cilvēktiesībām,
pārkāpj Eiropas Cilvēktiesību konvenciju, ANO līgumu, ANO Sociālo
paktu, ES līgumu, cilvēktiesības kopumā un, pats galvenais,
cilvēka cieņu.
Tāpēc es, tāpat kā mana kolēģe Beate Bahner kundze, uzskatu,
ka šāds noteikumu kopums nekad nevar kļūt par standartu, jo tas
grauj jebkādu cilvēka cieņu.
Ir tik viegli ar vienu teikumu pateikt, ka cilvēka cieņa ir neaizskarama.
Taču ne velti šis teikums ir Pamatlikuma, ar kuru visi tik ļoti lepojas, augšgalā.
Vācijā vienmēr saka, ka viņš atstāj konstitūcijas pamatu un
tā tālāk, lai kādu sodītu.
Bet, ja valdība saka: jā, mēs tagad upurējam 10, lai glābtu 1000, tad tā ir valdība,
kas ir zaudējusi Pamatlikuma pamatu.
Un mums ir jāpanāk, lai viņi to ievēro.
Un mēs nedrīkstam nošķirt vērtīgu un nevērtīgu dzīvi.
Tas ir šīs krimināllietas loku.
To teica mans kolēģis Klaudio Zanetti.
Valstij nav atļauts nogalināt cilvēkus.
Nekādu dzīves apsvērumu.
Tā ir sarkanā līnija.
Valstij nav tiesību lemt par to, vai pastāv vērtīga vai nevērtīga dzīvība.
Valsts nevar teikt, ka mēs pieņemsim 0,02 procentus.
Mēs to nepieņemam.