Zelo dober dan na Kla.TV iz našega studia za intervjuje v Berlinu.
Danes bi rad pozdravil gospoda Bernda Udo Hacka.
Gospod Hack, pozdravljeni, pozdravljeni.
Hvala za povabilo.
Z veseljem.
Gospod Hack, upokojeni ste že približno 20 let.
Kljub temu ste se pri svojih skoraj 84 letih lotili tako
nenavadne in zahtevne teme, kot je denarni sistem.
Kako je prišlo do tega?
Da, mislim, da se je vsak razmišljujoči državljan kdaj v življenju srečal z vprašanjem denarja.
Vprašate se, ali je to tako pomembno v življenju, poslu, financah.
In zakaj vemo tako malo? Nihče se ne zna zares dobro orientirati.
In to me je...
Zaradi tega sem občasno razmišljal o tem.
Vendar v literaturi nisem našel ničesar uporabnega.
Nekaj zelo pomembnih misli mi je dal Didi Hallervorden ali Dieter Hallervorden, ki se
je pred približno 40 leti v svojem skeču ukvarjal s temo, kako
je želel obiskati svoj denar v banki.
Nato gre k pultu, jaz pa pridem sem in želim pogledati svoj denar.
Kje je moj denar?
Njegov partner na drugi strani je zaradi tega naivnega in neumnega vprašanja nekoliko zmeden:
Kje je? Oh, na računu.
Kaj počne na računu?
Deluje.
To je bilo lepo.
Koliko ur na dan mora delovati?
Tako je šlo naprej in naprej. Bilo je vredno pohujšanja, bilo je smešno.
V bistvu pa so se ljudje dobro zabavali.
Toda v bistvu sem ugotovil, da nekaj ni v redu, da ne more biti tako.
Potem sem se zamislil in ugotovil, da imamo denar že
6000 let, da je doživel
strašen razvoj, a tega nihče ne opazi.
Danes želimo govoriti o resnih posledicah pomanjkljivosti monetarnega
sistema in o treh delih vaše misli o tem.
V svoji knjigi iz leta
2018 ste prišli do presenetljivih spoznanj in govorite o napakah v razmišljanju in večstoletni množični
goljufiji na račun resničnih delovnih ljudi, vključno s podjetniki, v zvezi z denarnim sistemom.
Kako to upravičite?
Naredil sem nekaj, česar strokovnjaki, ekonomisti, ki so za to odgovorni,
niso počeli že stoletja: temeljne raziskave.
Prav tako sem vključil zakone narave, česar drugi prav tako ne počnejo,
in to me postavlja na rob duhovnosti.
Osnovni zakoni namreč izvirajo od Stvarnika.
Pri tem ni sodeloval noben parlament, dal nam ga je Bog.
S tem se moramo zadovoljiti.
Resnično menim, in to tudi podrobno utemeljujem, da je naš
sedanji monetarni sistem nezakonit
sistem izkoriščanja.
Izkoriščani pa so ljudje, ki dejansko delajo.
To velja tudi za podjetnike in samostojne podjetnike.
Podjetnik verjetno dela več kot kdor koli drug.
Pomislite na mizarskega mojstra, ki odpre svoje podjetje.
Delo ne konča ob 18.00, ampak se potem začne tako, knjigovodstvo in nova
naročila in tako dalje in tako dalje.
Ta goljufija se dogaja v korist
denarnih kapitalistov.
In počnejo to, čemur se lepo reče, da njihov denar deluje.
Toda to je šala, lepa metafora, drobec misli.
Ali pa lepo formulacijo.
Vendar v resnici to sploh ne deluje.
Nihče še ni videl, da bi denar deloval.
Tudi jaz še ne.
Potem pa sem o tem podrobneje razmislila in ugotovila,
da moji kolegi strokovnjaki
pravzaprav ne upoštevajo dejstva, ki ga pozna vsak otrok.
Namreč omejen rok trajanja resničnih stvari.
Vse se pokvari.
Hrana se še posebej hitro pokvari, kot lahko vidite pri mesu poleti,
in to pomeni, da tudi denar trpi, mora trpeti.
Konec koncev je denar sam po sebi bon za izjemno storitev v zameno.
In upoštevanje je na voljo na trgu.
V skupini, ki dela skupaj, ste lahko samozadostni in se lahko prehranjujete.
Vendar je tako težko najti partnerja za izmenjavo.
To pomeni, da mine nekaj časa in da ta možnost ni takoj na mizi.
Ne morem najti pravega moškega, ki bi mi
ponudil, kar potrebujem, in ki bi si želel, kar lahko ponudim.
To je dvosmerna ulica. In tudi o sočasnosti.
Skratka, vrednost denarja
ne more biti stabilna, kot zahteva prevladujoče mnenje.
Pravijo, da je stabilna vrednost hramba vrednosti.
In takrat je seveda še posebej dragocen, saj je skoraj kot zlato.
Zlato je eden redkih materialov, ki ne rjavi in
se ne pokvari.
Zato je tako priljubljen.
Sledi druga točka prevladujočega mnenja.
Denar lahko deluje smo že rekli; ne deluje.
In kdo izdaja denar, običajno
centralna banka.
Nekateri bi ga radi izdali v zasebni banki, kar je
popolnoma napačno,
saj je denar skupna dobrina.
To naj bi služilo celotni skupini in ne le nekaterim bankirjem ali
bogatašem, da bi povečali svoj dobiček.
To je popolnoma napačno,
saj je del našega gospodarskega reda in ne predmet špekulacij, kot se to počne zdaj.
Največja in najmočnejša banka na svetu je FED (Federal Reserve) v ZDA,
ki je zasebna banka.
Zelo, zelo slabo.
Obstaja še en trik,
ki
gre tem kapitalistom na roko.
Če je denar sproščen, morate plačati obresti. Centralna banka namreč zahteva tako imenovano diskontno stopnjo.
Centralna banka daje denar le komercialnim bankam, ne pa tudi
zasebnikom. Tudi vladi ne.
Če to želijo, morajo plačati popust.
Trenutno je to ničelna vrednost zaradi drugih razlogov.
Toda zaradi te katastrofe, ki se nam približuje, nam sploh ni treba biti tukaj zaradi dogovora o zamenjavi.
To je zato, ker niti prodajalec niti kupec nista v takšnih finančnih
težavah, da bi potrebovala posojilo.
Potrebujete sredstvo za iskanje pravega partnerja za izmenjavo.
Za to je denar.
To je pomoč za izmenjavo, sredstvo za izmenjavo.
Tu gre za distribucijo, ne za proizvodnjo ali celo uporabo.
Toliko o tem vprašanju.
Da, to ste zelo dobro razložili v svoji knjigi,
ekipa Kla.TV pa je vaše misli povzela in ponazorila v kratkem filmu, ki
si ga zdaj lahko ogledamo.
Trenutna napaka v razmišljanju o denarju
Denar je nedvomno menjalno sredstvo, katerega namen je olajšati in pospešiti izmenjavo
dobrin med državljani v gospodarstvu, ki temelji na delitvi dela.
Blago in storitve so že na voljo na trgu ali jih je mogoče
priklicati.
Čakajo le, da najdejo pravega kupca.
Bolj ko je bila skupina, ki je sodelovala, številčnejša,
težje je bilo najti primernega partnerja za izmenjavo.
Prodajalec mora namreč ponuditi blago, ki ga prodajalec potrebuje, in obratno.
Ta dvostranski odnos je zahteval vzajemnost med prodajalcem in pridobiteljem,
kar je bilo v menjalnem ali stvarnem gospodarstvu
očitno težavno;
in tudi sočasnost.
Z uvedbo denarja se je dvostranski odnos spremenil v tristranski, s čimer je bila
odpravljena zahteva po vzajemnosti, proces menjave pa se je močno
poenostavil in pospešil.
Prodajalec je namesto želenega dejanskega nadomestila prejel bon, ki ga je nekaj
dni pozneje uporabil za plačilo nadomestila, ki ga je
lahko pridobil od tretje osebe.
S tem se je zmanjšala tudi zahteva po sočasnosti in je postala
v tem pogledu prožnejša.
Vendar je še več:
Uvedba denarja ne poveča količine blaga, ki je na voljo na trgu.
Denar je sam po sebi genialen izum, ker je preprost.
Vendar ima v sedanji obliki veliko pomanjkljivost:
Razglaša in si prizadeva za monetarno stabilnost, tj.
denar obravnava kot hranilnik vrednosti.
To je nujno izključeno.
Vrednost denarja je namreč v njegovi kupni moči,
ki je odvisna od količine in kakovosti blaga, ki je na voljo na trgu
zadevnega gospodarstva.
Količina blaga in denarja v posameznih ciklih bi morala biti čim bolj uravnotežena, da bi cene
ostale bolj ali manj enake in da bi državljani lažje načrtovali in poslovali.
Ker pa realne dobrine - z izjemo zlata
- sčasoma zaradi naravnega propadanja postopoma
izgubljajo svojo materialno in uporabno vrednost
- nekatere hitreje, druge počasneje
-, se mora v enaki meri zmanjšati tudi količina denarja v obtoku,
da se ohrani - mobilno - ravnovesje.
Vsak otrok na primer ve, da ima hrana omejen rok trajanja.
- Denar torej ne more imeti stabilne vrednosti.
Nasprotna domneva spominja na stare sanje
alkimistov, da bi iz svinca ali druge kovine umetno izdelali zlato.
Zelo lepa vizualizacija.
Ali je ta pojav tudi vzrok plazeče se inflacije, ki jo doživljamo?
Da, vsekakor!
Zelo enostavno za razlago:
Denarni sistem poskuša
vzdrževati ravnovesje med količino blaga na eni strani
in ponudbo denarja na drugi.
In če se količina blaga zmanjša zaradi kvarjenja, stalnega kvarjenja
- tj. količina denarja se zmanjša -,
vendar količina denarja ostane enaka, potem imam
na trgu preveč denarja in premalo blaga.
To se imenuje inflacija.
To je nedvomno
vzrok.
Obstajajo tudi drugi vzroki.
Do njih pride, ko vlada ali kdor koli drug, v zadnjem času pa celo zasebne banke,
noro povečajo ponudbo denarja.
To zdaj počnejo vsak mesec, ko dajo v obtok nekaj milijonov.
Potem bi se tudi inflacija povečala do neskončnosti.
Vendar trenutno tega ne opazimo, saj so
bile te vsote denarja, prej od Draghija,
zdaj od Christine Lagarde
- tako iz bančnega sektorja kot iz politike
- tudi kriminalne, kot je dokazal Ernst Wolf.
Danes so seveda častni ljudje.
Denar, ki se vanj steka, nima nobenega vpliva na naš
trg, na katerem kupujemo hrano, tj. na trg potrošniškega blaga.
To potrebujejo le za svoje igre, špekulacije in zbiranje
milijonov, milijard in včasih še več.
Obrestne mere pa nimajo enakega učinka, kot sem ga opisal s tem učinkom kvarjenja.
Ali ni bilo tako, da je Luter za zanimanje za to področje
zahteval precej drakonske kazni, kot so kolesa
ali kaj podobnega, kot sem slišal?
Da, prav.
To mi je povedal profesor Bernd Senf, ki se
ukvarja z enakimi vprašanji kot jaz in
je prvi znani profesor ekonomije, ki je
deloval v smeri monetarne reforme.
No, obresti so bile na splošno prepovedane že takrat, od Mojzesa
naprej, in celo papež - vsi so se zavzemali za prepoved obresti.
To je Cerkev, papež, preklicala šele v začetku leta 1908 ali kdaj.
To je razglasil le kot del svojega programa vere.
Opazil sem, da je bilo pred štirimi
leti, ko se je praznovala 500. obletnica
razglasitve tez v cerkvi v Wittenbergu - poznate
Wittenberg, svetovno znan -, v knjigah
in pogovornih oddajah veliko napisanega in
povedanega o Luthru.
Ogledal sem si jih in nekaterim sledil.
Nihče ni omenil, da je bil Luter proti obrestim.
Prepoved obresti!
To seveda
nikakor ne ustreza bankirjem - našim banksterjem,
kot bi rekli -, še manj
pa visokim financam.
Bil je popolnoma utišan.
Vendar sem želel povedati nekaj bolj splošnega o
denarnem kreditu.
Gotovinski kredit predpostavlja, da imam presežek.
Moram imeti nekaj, česar sam ne potrebujem.
Da.
Če gledam realno, so to prave dobrine.
Govedorejcu ostane 100 kilogramov govejega mesa.
Potem ne more reči: zdaj imam presežek, kako lepo.
Prej ima težavo.
Navsezadnje se mora zdaj spopasti s korupcijo.
Začenja gniti.
Kot sem rekel, in to mu prinaša izgubo.
Enako mora veljati tudi za gotovinski kredit,
zato je popust.
Ne s tem, kar sem pokazal prej,
če izgubim blago na eni strani in imam preveč
denarja, ga moram sneti.
Tako se bo to ponovno vzpostavilo prožno ravnovesje.
To ravnovesje ni fiksno stanje, nič ni
stabilno, je nestabilno, primerljivo
s cirkuškim umetnikom na vrvi - tudi on
mora nenehno delati na svoji ravnotežni palici, da
ne bi padel.
Vse to je del tega.
a prevladujoče mnenje korupcijo
popolnoma ignorira, čeprav
je očitna kot vse drugo.
Obstajajo tudi druge ugodnosti glede obrestne mere:
Če se odpravi zahteva po obrestih,
se bo zmanjšal tudi pretiran priliv denarja k bogatim.
In moram reči, da če prepoveš obresti,
moraš prepovedati tudi dividende,
saj gre v bistvu za isto stvar.
Gre za pravno razliko v obliki, ki
pa načeloma vedno pomeni:
Drugim dovolite, da delajo za vas.
In zbira brez učinkovitosti.
To ni mogoče.
Intervjuvanec: Pri obrestnih merah pravzaprav delate narobe.
Namesto da bi se vrednost denarja zmanjševala,
se z obrestmi povečuje.
Mislim, da to samo uniči celotno stvar.
Ali lahko podrobneje pojasnite obrestno mero?
Vedno se govori,
da je treba obresti pridobiti iz obstoječega denarja.
Tudi to po mojem mnenju ni povsem pravilno.
Če vzamem posojilo brez obresti,
ga moram vrniti.
Če delam z obrestmi, jih moram tudi vrniti, zato
moram zaslužiti več.
In če ustvarim več, moram
v cikel ponovno vložiti nov denar.
Konec koncev si ne želimo deflacije, da
bi bilo denarja premalo.
Denar moramo dopolniti, kar stori
suveren s svojo državno porabo - rekli
bi, da to stori vlada, ki denar dobi
od centralne banke.
Toda brez obresti
Te preklete obrestne mere so povsem neupravičene.
Nasprotno, koristijo le bankam.
in z njim nam, preostalim državljanom, v usta vbijajo usta.
Obrestne mere so ponovno v vsakem pogledu nižje.
Zelo, zelo škodljivo.
Podobno velja za dividende, kar je skoraj enako.
To pomeni, da so prepovedane tudi korporacije.
To bi bilo treba prepovedati.
V preteklosti sploh niso bile dovoljene.
Bili so časi, ko je bilo veliko dvomov - tudi
v ZDA. Nekateri med njimi so bili idealisti.
Toda velik vpliv so imeli bogataši, zlasti pod
vplivom Londona, kjer je bil vodilna osebnost
Nathan Rothschild.
Vedno s podkupninami in drugimi stvarmi.
Zelo kratke besede o tem.
Če vas to ne zanima, imamo vsi več časa.
Potem čas ni več denar.
Vendar je hitenje popolno.
Zelo lepo, hvala.
Hvala, to je seveda zelo dragoceno in informativno.
Zdaj, ko
ste svojim komentarjem dodali tri drobce
misli, nam jih lahko razložite?
Da, z veseljem.
Odlomki misli so bistvo knjižice.
Posledice tega so,
da se dokaže, da po naravnih zakonih
tak monetarni sistem, ki
povzroča stalno rast in predvsem stalno povečevanje
dohodka za peščico
ljudi, sploh ne bi smel obstajati.
Posledica je družbena škoda in neizrekljiva beda.
V naravnem denarnem sistemu to ne bi bilo mogoče.
V drugem delu samo razlagam, da denarja,
ki ga je na eni strani preveč, na drugi
manjka: ko povprečni
državljan ali večina ljudi reče: potrebujemo boljše
ceste ali boljše šole, vrtce itd., ti ljudje vedno
rečejo: nimamo
denarja!
To je ubijalski argument
in to je to - konec dogodka!
V tretjem delu pa povem,
kaj počnejo tisti, ki imajo koristi od monetarnega
sistema, kakšne neumnosti počnejo z njim in
kako ustrahujejo človeštvo ter mu
povzročajo največjo stisko,
kot smo ji priča zdaj.
Ko pravim, da je tam veliko
denarja, pravim, da je med investicijskimi
bančniki, ki zaslužijo največ, 3,5
milijarde dolarjev na leto.
To pomeni 10 milijonov ameriških dolarjev na koledarski dan.
Gre za nepredstavljivo
vsoto denarja, ki pa kaže
na neverjetno množico,
ki je zbrana na drugi strani.
In če bodo bogataši zdaj svoj denar vlagali tudi v sklade, v investicijske
sklade, med katerimi je trenutno največji Black Rock, se bo zelo hitro nabralo na trilijone ameriških
dolarjev, kar jim bo dalo neverjetno moč.
Intervjuvanec: Da, in ta moč, kar je slabo, se nato uporablja
za plačevanje vojn in podobno.
Hack: Da, seveda ga lahko uporabite za izkoriščanje vseh borz.
Temu pravijo neoliberalni gospodarski
red, kar je prav tako grozljiva laž.
Ker ti bankirji špekulirajo in pri tem vedno igrajo pomembno
vlogo krediti, ki jih ne potrebujemo v tolikšni
meri, kot jih potrebujemo, in to so špekulacije, ki nato ustvarjajo še več denarja.
Potem pa se vanj vlije še več
denarja in to je
rast brez konca, ki je
na končni Zemlji tako ali tako nemogoča.
Vendar se zaradi tega v določenem trenutku tudi zrušijo.
Ko bodo kreditni baloni počili, bodo potrebovali še več denarja.
V nekem trenutku to ne bo več delovalo,
mehurček bo počil in tega bo konec.
Intervjuvanec: In potem potrebujete vojno. Hack:
Vojna je vedno dobra delovna terapija.
Mimogrede, to je pred 100 leti opazil tudi Charlie Chaplin
v filmu The Kid - nemem filmu, to je dobro znano.
Še vedno sem jo videl, tudi veliko ljudi jo pozna.
Pošlje svojega najditelja, šestletnega dečka,
ki s kamenjem razbije okna.
Pet minut pozneje pride Charlie Chaplin kot steklar, da
bi jo popravil in pobral denar.
Zato ga zlomite, da bi ga popravili.
Inscenirana vojna, po kateri je treba obnoviti državo,
industrija in bankirji pa vedno zaslužijo.
Financirajo tudi vojno.
Vedno na obeh straneh.
To je priznana metoda.
Od tod torej izvira ta velika beda,
ki jo danes srečujemo na zemlji.
Zato moramo biti navadni ljudje
pod stalnim pritiskom.
Vedno pritisk, pritisk, pritisk, tako da sploh ne moremo razmišljati.
Zagotovo pa ne prostega časa za poglobljeno razmišljanje.
Ne. Denarni sistem je treba reformirati.
Zdaj pa še nekaj besed o reformi.
To je zelo preprosto,
če želite, demokratično:
Potrebujemo večino, ki bo rekla, da moramo vse to spremeniti.
Intervjuvanec: Zelo presenetljivo in pomenljivo je,
da odprta razprava o monetarnem sistemu
očitno ni dovoljena ali zaželena.
In zato so vaši komentarji tako zelo dragoceni
kot glas nasprotnika.
Upajmo, da bo veliko ljudi slišalo in upoštevalo vaše misli in
da bo sistem, za katerega se je prej zdelo, da nima
alternative, resnično postavljen pod vprašaj.
Najlepša hvala za intervju.
Zahvaljujem se vam za vašo predanost. Vse najboljše in kmalu se vidimo.
Rečem, prosim. Vabljeni.
Da, hvala.