Po léta byl CO2 nejrůznějšími pochybnými způsoby prezentován jako příčina
škodlivého globálního oteplování.
Na základě této falešné teze jsou přijímány zákony a vybírány daně,
které mají minimalizovat emise CO2.
Evropská zelená dohoda byla představena Evropskou komisí pod vedením Ursuly
von der Leyen na konci roku 2019.
Jedná se o koncepci, jejímž cílem je snížit čisté emise skleníkových plynů v EU do
roku 2050 na nulu a stát se tak prvním kontinentem, který se stane klimaticky neutrálním.
Zelená dohoda se má stát ústředním prvkem politiky EU v oblasti klimatu.
Kvůli této politice a jejím zákonům směřují dodávky energie přímo ke kolapsu, systematicky
se ničí zemědělství, zásobování potravinami, automobilový průmysl,
prosperita a mnoho dalšího.
Toto ničení je záměrně falešně ospravedlňováno ve prospěch globálního klimatu a lidstvo
je zrazováno a zaprodáváno prostřednictvím nepravd.
V následující dokumentaci si můžete prohlédnout prezentaci ve schématech, kterou
laskavě poskytl pan Friedhelm Rostan.
Odkazuje v něm na studie nezávislých vědců, které jasně vyvracejí
falešnou teorii, že CO2 je viníkem globálního oteplování.
1. představuje změna klimatu skutečnou hrozbu?
A pokud ano, jak?
Tento graf zobrazuje teplotní křivku ve vztahu k teplotě Země v průběhu tisíciletí a
také časovou osu s průměrnými teplotami Země:
Modré oblasti znázorňují chladná období, oranžové oblasti teplá období.
Poslední takovou epochou je malá doba ledová.
Tento obrázek se týká vrtání ledu na ledovci.
Na časové ose se zobrazuje teplota na Zemi a obsah CO2 ve vzduchu.
Zde je uvažováno období před 22 000 lety až před 10 000 lety.
V případě teplotních změn je patrné, že změna obsahu CO2 následuje až po určité
době, a to zhruba po 600 až 1300 letech.
Z toho vyplývá, že změna obsahu CO2 ve vzduchu nemůže být
příčinou změny teploty, ale spíše jejím důsledkem.
Vědci, kteří v posledních desetiletích sledovali příčiny dlouhodobých
změn klimatu, jsou geolog Jan Veizer z Bochumi a astrofyzik Nir
Shaviv z Izraele.
Společně přišli na myšlenku, že musí existovat souvislost mezi kosmickým
zářením a koloběhem vody na Zemi.
Silnější kosmické záření vytváří více mraků, a tím způsobuje ochlazování.
Jak to ale funguje?
V devadesátých letech následovali Henrik Svensmark a Eigil Friis Christensen.
Zjistili, že nižší magnetické pole Slunce vede k menšímu počtu slunečních skvrn, což následně
způsobuje zeslabení slunečního větru.
V důsledku toho dopadá na Zemi více kosmického záření, což vede
k větší oblačnosti pod výškou 3200 metrů.
V důsledku toho se do vesmíru odráží více slunečního světla, a Země se tak ochlazuje.
Tento vztah uznávají i seriózní klimatologové.
Tento obrázek ukazuje, že průměrná teplota vzduchu na Zemi se za posledních 3200 let
pravidelně střídala s nárůstem a poklesem.
Teplotní cyklus trvající přibližně 1 000 let se překrývá s teplotním
cyklem trvajícím přibližně 230 let.
V době Římské říše bylo teplo, v období stěhování národů chladno, ve středověku
opět teplo, v renesanci chladno a zhruba od 18. století teploty opět stoupají.
Podnebí je tedy určováno sluncem.
Dvousetletý cyklus slunečních skvrn dosáhl svého maxima na přelomu tisíciletí.
Už 9000 let není tak aktivní jako kolem roku 2000!
2 Co2 a skleníkový efekt: pravda a lež o životně důležitém stopovém plynu
Skleníkový efekt, známý spíše jako atmosférický efekt, zvyšuje průměrnou teplotu na
Zemi o 33 stupňů Celsia z - 18 °C na + 15 °C, jak odborníci vypočítali
pomocí fyzikálních zákonů o záření.
Z toho 60 %, tj. 20 stupňů, tvoří vodní pára a pouze 15 %, tj. 5 stupňů, oxid uhličitý.
Jak funguje skleníkový efekt?
Takzvaný skleníkový efekt představuje radiační bilanci Země:
Slunce vyzařuje na Zemi energii, především světlo.
Země většinu světla pohlcuje, zahřívá se a malou část odráží.
Země také vyzařuje teplo do vesmíru.
Některé plyny v atmosféře, především vodní pára, ale také CO2, pohlcují
část zemského tepelného záření, což způsobuje oteplování atmosféry.
Stručně řečeno:
Skleníkový efekt je pohlcování části zemského tepelného záření vodní
párou, CO2 a dalšími plyny v ovzduší.
To vede ke zvýšení teploty na Zemi.
Absorpce: Některé plyny mohou absorbovat tepelné záření a přeměnit ho
na kinetickou energii (= ohřev).
K tomu dochází ve vlnových délkách, které nevycházejí ze Slunce, ale ze zemského povrchu.
Pokud je využito záření určité vlnové délky, považuje se za nasycené.
Pak se hovoří o nasycených absorpčních pásmech.
Absorpční pásy CO2 jsou z velké části nasycené.
Závěr: Na straně
16 v úryvku "Mohou lidé zachránit klima?" píše Bennett a jeho tým:
Skleníkový efekt zvýšení obsahu oxidu uhličitého v atmosféře je do značné
míry snížen již existujícím nasycením jediného relevantního absorpčního pásma.
Tato skutečnost sama o sobě zpochybňuje smysl opatření na ochranu klimatu.
Nebojte se tedy většího množství CO2 v atmosféře!
Tento graf ukazuje možné závislosti mezi množstvím CO2 a teplotou.
Horní zelená křivka je exponenciální.
Lineární uprostřed.
A spodní křivka je logaritmická.
Ukázalo se, že závislost je ve skutečnosti logaritmická.
To znamená, že každá další jednotka
CO2 přispívá ke zvyšování teploty méně než jeho předchůdce.
S rostoucí koncentrací CO2 se situace stále více uvolňuje!
Tento graf ukazuje, že každý další přírůstek CO2 v ovzduší má
stále menší vliv na teplotu Země!
Další obrázek ukazuje, že CO2 je ve skutečnosti plyn života.
S rostoucím obsahem CO2 se zvyšuje výnos sklizně.
Shrňme si to: Změna
klimatu má výhradně astrofyzikální příčiny.
Někteří však tvrdí, že je to důsledek skleníkového efektu
CO2. Ten sice existuje, ale je prakticky neúčinný.
Démonizovaný CO2 je ve skutečnosti plyn života!
Proč tedy hysterické volání po klimatické katastrofě?
3. Kdo stojí za největší lží v dějinách lidstva?
Německý manažer a obchodní novinář se stal přímým svědkem
vývoje klimatické lži: Hartmut Bachmann.
Ve své knize "Lež o klimatické katastrofě" píše:
Neexistuje žádná klimatická katastrofa.
Je to fikce.
Před 20 lety (v polovině roku 1986) se zrodil jako nápad, jako šokující módní slovo.
Poté se dostala do komerčních kruhů, kde se příliš neváhalo, jak ji prodávat.
Inzeráty byly vyvěšeny.
Média spěchala, aby se jako první zapojila do gigantického byznysu, který nyní žije vlastním
životem a je podporován příslušnými zákony.
Timothy Wirth, předseda Nadace OSN, řekl: "Musíme se na tomto problému
globálního oteplování podílet.
I když je teorie globálního oteplování mylná, z hlediska hospodářské a environmentální
politiky postupujeme správně.
David Brower, člen Sierra Clubu a zakladatel různých ekologických organizací
včetně Přátel Země, vysvětluje: "Cílem
je nyní socialistická přerozdělovací společnost, která je správným
strážcem přírody a jedinou nadějí pro společnost.
Christine Stewartová, bývalá kanadská ministryně životního prostředí, promlouvá:
Nezáleží na tom, že věda o globálním oteplování vyloženě lže.
[...] Změna klimatu nabízí nejlepší příležitost, jak nastolit spravedlnost a rovnost ve světě.
Prof. Stephen Schneider, hlavní autor mnoha zpráv IPCC, uvádí:
"Musíme vytvářet děsivé scénáře, dělat zjednodušená dramatická prohlášení a nedělat
rozruch kolem jakýchkoli pochybností.
[...] Každý z nás se musí sám rozhodnout, zda chce
být čestný, nebo efektivní.
Michael Crichton popsal dopady takových výroků a názorů ve svém
thrilleru "Svět ve strachu":
Pokud se hledání pravdy zaměňuje s obhajobou politických zájmů,
snaha o poznání se redukuje na snahu o získání moci.
[... ] Proto je prolínání vědy a politiky hroznou kombinací.
[...] Musíme se ujistit, že to, co předkládáme světu jako poznání,
je skutečně objektivní a poctivé.
Spolkový úřad pro životní prostředí rovněž potvrdil, že absorpční pásma
CO2 jsou již z velké části nasycena.
To znamená, že nově přidaný CO2 může skleníkový efekt zvýšit jen nepatrně.
Zde je poučný dodatek k Mýtu 97: 97 % všech
vědců souhlasí s tím, že současné globální oteplování je způsobeno
emisemi CO2 způsobenými člověkem.
Analýza 12 000 vědeckých publikací byla rozdělena do kategorií.
Dvě kategorie, do kterých byla zařazena většina příspěvků,
byly vyřazeny jako nerelevantní.
Tento pochybný, selektivní výběr cílové skupiny dosáhl požadovaného výsledku 97 %.
Na závěr ještě dodatek k tématu: Může člověk zachránit klima?
Tak zněl název pařížské konference o klimatu, kterou v roce 2015 uspořádal Mezivládní panel pro změnu klimatu (IPCC).
Bylo nyní v takzvané Pařížské dohodě dohodnuto celosvětové snížení emisí CO2 do roku 2030?
Vůbec ne!
Závazky nejvýznamnějších zemí v oblasti snižování emisí vedou
k výraznému nárůstu emisí CO2.
Závěr: Německá politika v oblasti klimatu s přísnými cíli může přinejlepším snížit plánovaný
nárůst celosvětových emisí o 1,6 %.
Odstavení německých uhelných elektráren by snížilo
celosvětové emise pouze o 0,55 %.
Pařížská dohoda o klimatu umožňuje Číně dosáhnout obrovského nárůstu emisí CO2, ve srovnání
s nímž jsou evropské úspory zanedbatelné.
Čína a Indie staví a provozují velké množství nových uhelných elektráren, zatímco Německo chce v zájmu
záchrany planety své vlastní elektrárny odstavit.
V tomto okamžiku si i lidé, kteří považují CO2 za škodlivý pro klima, uvědomují,
že politika přerozdělování emisí CO2 nemá s ochranou klimatu nic společného.
Klimatická politika Německa, které chce zachránit planetu, je záminkou
pro další plány na přerozdělování.
Naší zemi ani světové populaci neprospěje, pokud budeme nadále věřit této lži o záchraně klimatu.