Jau gadiem ilgi CO2 tiek uzskatīts par kaitīgās globālās sasilšanas cēloni, izmantojot
visdažādākos apšaubāmos līdzekļus.
Pamatojoties uz šo kļūdaino tēzi, tiek pieņemti likumi un uzlikti nodokļi,
lai samazinātu CO2 emisijas.
Eiropas Zaļo darījumu 2019. gada beigās prezentēja Eiropas Komisija
Ursulas fon der Leienas vadībā.
Tā ir koncepcija, kuras mērķis ir līdz 2050. gadam samazināt siltumnīcefekta gāzu neto
emisijas ES līdz nullei un tādējādi kļūt par pirmo kontinentu, kas kļuvis klimatneitrāls.
Zaļajam darījumam ir jākļūst par ES klimata politikas centrālo sastāvdaļu.
Šīs politikas un tās likumu dēļ energoapgāde virzās uz sabrukumu, sistemātiski tiek iznīcināta
lauksaimniecība, pārtikas apgāde, automobiļu rūpniecība, labklājība
un daudz kas cits.
Šī iznīcināšana tiek apzināti nepatiesi attaisnota par labu globālajam klimatam, un
cilvēce tiek nodota un pārdota, izmantojot nepatiesību.
Turpmākajā dokumentācijā varat aplūkot diagrammās attēlotu prezentāciju,
ko laipni sniedza Frīdhelms Rostans.
Tajā viņš atsaucas uz neatkarīgu zinātnieku pētījumiem, kas skaidri atspēko
nepatieso teoriju, ka CO2 ir globālās sasilšanas vaininieks.
1. vai klimata pārmaiņas patiešām ir drauds?
Un, ja jā, tad kā?
Šajā grafikā ir attēlota temperatūras līkne saistībā ar Zemes temperatūru gadu tūkstošu laikā,
kā arī laika ass ar Zemes vidējo temperatūru:
Zilās zonas parāda aukstos periodus, oranžās zonas - siltos periodus.
Pēdējais šāda veida laikmets ir mazais ledus laikmets.
Šis attēls attiecas uz ledāja ledus urbšanu.
Zemes temperatūra un CO2 saturs gaisā tiek attēlots uz laika ass.
Šeit aplūkots periods no pirms 22 000 līdz 10 000 gadiem.
Temperatūras izmaiņu gadījumā redzams, ka CO2 satura izmaiņas seko tikai pēc kāda laika
un tikai aptuveni 600 līdz 1300 gadus vēlāk.
Tas norāda, ka CO2 satura izmaiņas gaisā nevar būt temperatūras
izmaiņu cēlonis, bet drīzāk to sekas.
Zinātnieki, kas pēdējās desmitgadēs ir noskaidrojuši ilgtermiņa klimata
pārmaiņu cēloņus, ir ģeologs Jans Veizers no Bohumas un astrofiziķis
Nirs Šavivs no Izraēlas.
Kopā viņi nonāca pie idejas, ka starp kosmisko starojumu un ūdens
ciklu uz Zemes ir jābūt saiknei.
Spēcīgāka kosmiskā radiācija rada vairāk mākoņu un tādējādi izraisa atdzišanu.
Bet kā tas darbojas?
Deviņdesmitajos gados tam sekoja Henriks Svensmarks un Eigils Friis Kristensens.
Viņi atklāja, ka zemāks saules magnētiskais lauks samazina saules plankumu skaitu, kas savukārt
izraisa saules vēja vājināšanos.
Tā rezultātā Zemi sasniedz vairāk kosmiskā starojuma, kas izraisa
lielāku mākoņu segu zemāk par 3200 metriem.
Tā rezultātā vairāk saules gaismas tiek atstarots kosmosā, un Zeme kļūst aukstāka.
Šo saistību plaši atzīst nopietni klimata zinātnieki.
Šajā attēlā redzams, ka pēdējo 3200 gadu laikā vidējā gaisa temperatūra uz Zemes ir
periodiski paaugstinājusies un pazeminājusies.
Temperatūras cikls, kas ilgst aptuveni 1000 gadus, tiek uzklāts uz temperatūras
cikla, kas ilgst aptuveni 230 gadus.
Romas impērijas laikā tur bija silts, migrācijas periodā - auksts, viduslaikos - atkal
silts, renesanses laikā - auksts, un kopš 18. gadsimta temperatūra atkal paaugstinās.
Tāpēc klimatu nosaka saule.
Saules plankumu 200 gadu cikls savu maksimumu sasniedza tūkstošgades mijā.
Tā nav bijusi tik aktīva kā ap 2000. gadu jau 9000 gadu!
2 Co2 un siltumnīcas efekts: patiesība un meli par svarīgo mikrogāzi
Siltumnīcas efekts, kas plašāk pazīstams kā atmosfēras efekts, paaugstina vidējo temperatūru uz Zemes
par 33 grādiem pēc Celsija no - 18° C līdz + 15° C, kā aprēķinājuši eksperti,
izmantojot fizikālos starojuma likumus.
60 % no tās, t. i., 20 grādi, ir ūdens tvaiki un tikai 15 %, t. i., 5 grādi, ir oglekļa dioksīds.
Kā darbojas siltumnīcas efekts?
Tā sauktais siltumnīcas efekts ir Zemes starojuma līdzsvars:
Saule izstaro uz Zemes enerģiju, galvenokārt gaismu.
Zeme absorbē lielāko daļu gaismas, uzkarst un nelielu daļu atstaro.
Zeme arī izstaro siltumu kosmosā.
Dažas atmosfērā esošās gāzes, galvenokārt ūdens tvaiks, bet arī CO2,
absorbē daļu Zemes siltuma starojuma, tādējādi izraisot atmosfēras sasilšanu.
Īsumā:
Siltumnīcas efekts ir Zemes siltuma starojuma daļas absorbcija, ko rada ūdens tvaiks,
CO2 un citas gaisā esošās gāzes.
Tas izraisa temperatūras paaugstināšanos uz Zemes.
Absorbcija: dažas gāzes var absorbēt siltuma starojumu un pārvērst to kinētiskajā
enerģijā (= sildīšana).
Tas notiek viļņu garumos, kas nāk nevis no saules, bet no Zemes virsmas.
Ja tiek izmantots noteikta viļņa garuma starojums, to uzskata par piesātinātu.
Tad var runāt par piesātinātām absorbcijas joslām.
CO2 absorbcijas joslas lielā mērā ir piesātinātas.
Secinājums: 16.
lappusē izvilkumā "Vai cilvēki var glābt klimatu?" Bennets un viņa komanda raksta:
Siltumnīcas efektu, ko rada oglekļa dioksīda satura palielināšanās atmosfērā,
lielā mērā samazina jau esošais vienīgās būtiskās absorbcijas joslas piesātinājums.
Šis fakts pats par sevi liek apšaubīt klimata aizsardzības pasākumu jēgu.
Tāpēc nebaidieties, ka atmosfērā būs vairāk CO2!
Šis grafiks parāda iespējamās atkarības starp CO2 daudzumu un temperatūru.
Augšējā zaļā līkne ir eksponenciāla.
Lineārā centrā.
Un apakšējā līkne ir logaritmiska.
Izrādījās, ka patiesībā šī atkarība ir logaritmiska.
Tas nozīmē, ka katra papildu vienība
CO2 veicina temperatūras paaugstināšanos mazāk nekā tā priekšgājējs.
Palielinoties CO2 koncentrācijai, situācija kļūst arvien mierīgāka!
Šī diagramma parāda, ka katrs papildu CO2 daudzums gaisā arvien
mazāk ietekmē Zemes temperatūru!
Nākamajā diagrammā redzams, ka CO2 patiesībā ir dzīvības gāze.
Palielinoties CO2 saturam, palielinās raža.
Apkoposim: Klimata pārmaiņām
ir tikai un vienīgi astrofizikāli cēloņi.
Tomēr daži apgalvo, ka to rada CO2 siltumnīcas efekts.
Tas patiešām pastāv, bet ir praktiski neefektīvs.
Demonizētais CO2 patiesībā ir dzīvības gāze!
Tad kāpēc tik histēriski kliedzieni par klimata katastrofu?
3. Kas stāv aiz lielākajiem meliem cilvēces vēsturē?
Vācu menedžeris un biznesa žurnālists ir klātienē pieredzējis, kā
attīstās meli par klimatu: Hartmuts Bachmans.
Savā grāmatā "Klimata katastrofas meli" viņš raksta:
Klimata katastrofas nav.
Tā ir fikcija.
Pirms 20 gadiem (1986. gada vidū) tā radās kā ideja, kā šokējošs modes vārds.
Pēc tam tā nonāca komerciālās aprindās, kur nebija nekādu šaubu par to, kā to varētu pārdot.
Reklāmas tika izvietotas.
Plašsaziņas līdzekļi steidza pirmie iesaistīties gigantiskā biznesā, kas tagad sāk dzīvot
savu dzīvi, ko atbalsta arī attiecīgi likumi.
ANO fonda prezidents Timotijs Virts (Timothy Wirth) teica: "Mums ir jārisina
globālās sasilšanas problēma.
Pat ja globālās sasilšanas teorija ir nepareiza, mēs rīkojamies pareizi
ekonomikas un vides politikas ziņā.
Sjeras kluba biedrs un dažādu vides aizsardzības organizāciju, tostarp "Zemes
draugu", dibinātājs Deivids Brauers (David
Brower) skaidro: "Šobrīd mērķis ir sociālistiska pārdales sabiedrība,
kas ir pareizais dabas glabātājs un vienīgā sabiedrības cerība.
Uzstājas bijusī Kanādas vides ministre Kristīne Stjuarte:
Nav svarīgi, vai zinātniski pierādījumi par globālo sasilšanu ir klaji meli.
[...] Klimata pārmaiņas piedāvā vislabāko iespēju ieviest pasaulē taisnīgumu un vienlīdzību.
Prof. Stīvens Šneiders (Stephen Schneider), daudzu IPCC ziņojumu
vadošais autors, ziņo: "Mums ir jārada biedējoši scenāriji, jāsagatavo vienkāršoti dramatiski
paziņojumi un nav jāraizējas par šaubām.
[...] Katram no mums pašam jāizlemj, vai mēs vēlamies
būt godīgi vai efektīvi.
Šādu izteikumu un uzskatu ietekmi apraksta Maikls Krihtons savā
trillerī "Pasaule bailēs":
Ja patiesības meklējumi tiek sajaukti ar politisko interešu aizstāvību,
zināšanu meklēšana tiek reducēta uz varas meklēšanu.
[... ] Tāpēc zinātnes un politikas saplūšana ir briesmīga kombinācija.
[...] Mums ir jāpārliecinās, ka tas, ko mēs pasaulei pasniedzam kā
zināšanas, patiešām ir objektīvi un godīgi.
Arī Federālā vides aģentūra ir apstiprinājusi, ka CO2 absorbcijas joslas
jau ir lielā mērā piesātinātas.
Tas nozīmē, ka no jauna pievienotais CO2 var tikai nedaudz palielināt siltumnīcas efektu.
Šis ir pamācošs papildinājums mītam 97:
97% zinātnieku piekrīt, ka pašreizējā globālā sasilšana ir saistīta
ar cilvēka radītām CO2 emisijām.
12 000 zinātnisko publikāciju analīze tika sadalīta kategorijās.
Divas kategorijas, kurām bija iedalīta lielākā daļa dokumentu,
tika izslēgtas kā nebūtiskas.
Šī apšaubāmā, selektīvā mērķa grupas izvēle ļāva sasniegt vēlamo rezultātu - 97 %.
Visbeidzot, papildinājums tēmai: Vai cilvēki var glābt klimatu?
Šāds bija 2015. gada Parīzes klimata konferences nosaukums, ko organizēja Klimata pārmaiņu starpvaldību padome (IPCC).
Vai tā dēvētajā Parīzes nolīgumā ir panākta vienošanās par CO2 emisiju samazināšanu pasaulē līdz 2030. gadam?
Nekādā gadījumā!
Svarīgāko valstu emisiju samazināšanas saistības rada
ievērojamu CO2 emisiju pieaugumu.
Secinājums: Vācijas klimata politika ar tās stingrajiem mērķiem labākajā gadījumā var samazināt plānoto
globālo emisiju pieaugumu par 1,6 %.
Vācijas ogļu spēkstaciju slēgšana samazinātu globālās
emisijas tikai par 0,55 %.
Parīzes klimata nolīgums ļauj Ķīnai sasniegt milzīgu CO2 emisiju pieaugumu, salīdzinājumā
ar kuru Eiropas ietaupījumi ir niecīgi.
Ķīna un Indija būvē un ekspluatē lielu skaitu jaunu ogļu spēkstaciju, savukārt Vācija vēlas
slēgt savas spēkstacijas, lai glābtu planētu.
Pat cilvēki, kuri uzskata CO2 par kaitīgu klimatam, saprot, ka CO2
emisiju pārdales politikai nav nekāda sakara ar klimata aizsardzību.
Vācijas klimata politika, kas paredz glābt planētu, ir iegansts
turpmākiem pārdales plāniem.
Ne mūsu valstij, ne pasaules iedzīvotājiem nebūs nekāda labuma, ja mēs turpināsim ticēt šiem klimata glābšanas meliem.