Claudio Zanetti je švýcarský právník a politik.
Svými odbornými znalostmi se podílí na činnosti Střediska pro vyšetřování, objasňování,
právní stíhání a prevenci zločinů proti lidskosti v důsledku korunovačních opatření (ZAAVV).
Claudio Zanetti poskytl den před podáním téměř 600 trestních oznámení Spolkovému
státnímu zastupitelství v Karlsruhe rozhovor pro Kla.TV.
Pane Zanetti, jako švýcarský občan s pevnou švýcarskou demokracií a spravedlivým soudnictvím
se pravděpodobně díváte na Německo s údivem.
Vzhledem k mnoha německým lékařům, kteří byli kvůli svému kritickému
postoji k opatřením proti koronaviru zbaveni svobody a přišli o
živobytí, lze hovořit o justičním bankrotu v Německu.
Legislativa, jurisdikce a policejní moc si zjevně žijí vlastním životem, místo
aby sloužily obyvatelstvu.
Co dělá Švýcarsko lépe, že to tam funguje?
Co bychom se my Němci měli od Švýcarska naučit, je-li to možné?
Co byste na to řekl, pane Zanetti?
Takže, jak jste řekl, ani pro nás už bohužel není úplně pevný.
Máme také určité známky eroze, které mě znepokojují.
Tak to u nás prostě funguje.
Ano, ano.
Takže nepopírám, že jsme na tom stále mnohem
lépe než v Německu.
To v každém případě. Ach, ano.
Nemáme ty nejhorší excesy.
Ale zrovna nedávno se na Twitteru objevilo něco o stavu soudnictví a také stížnost,
zda tam můžeme něčeho dosáhnout, o což se nyní snažíme ze ZAAVV.
A vlastně mi bylo smutno, když jsem viděl, kolik mých německých vrstevníků
ztratilo víru v soudní systém.
Ano.
A já jsem pak napsal totéž a Markus Krall mi odpověděl, že problém není v tom,
že by byla otřesena důvěra v soudnictví, ale že soudnictví
vlastně není dobré.
V podstatě měl samozřejmě pravdu, ale co to znamená, když už
lidé nevěří, že se jim slouží
správně?
Pokud tedy máte dojem, že ano, stejně si dělají, co chtějí;
a člověk, který hledá spravedlnost, o tom mluvíme v právnické profesi, takže když se obrátíte na soud, hledáte spravedlnost.
Toto právo je třeba kultivovat.
A pokud se ztratí přesvědčení, že se tak skutečně děje a že se dodržuje zákon, je to katastrofální.
A to podkopává stát, což bude mít velmi, velmi vážné důsledky.
Nedokážu říct, jak to účinně napravit. To bude trvat dlouho.
A především potřebujeme opět hodně rozumných, srozumitelných a spravedlivých rozhodnutí, u kterých
lidé uvidí, že jsou správná: Není to však jen zlý sen.
Náprava je tedy možná, ale v tuto chvíli to opravdu nevypadá dobře.
Teď jsme prostě viděli
s Corona, takže to, co mě vlastně tak znechucuje, je to odstranění kontroly a rovnováhy.
Jestli lidstvo někdy dosáhlo něčeho chytrého v oblasti státní politiky nebo historie,
umění vládnout, pak to byl vlastně vývoj rozdělení státu
na tři moci - zákonodárnou, výkonnou a soudní - a s tím jsme si skutečně
poradili velmi dobře.
Ano.
Najednou vidíme, že autority se chovají, jako by měly k dispozici věčně platnou
pravdu a každý, kdo má jiný názor, se automaticky mýlí.
A to je velmi, velmi nebezpečné.
To je vlastně argumentace, kterou známe od extrémní levice, Antify.
Říkají: My jsme antifašisté, takže
pokud jste proti nám, musíte být fašisté.
Ano, přesně
takový je jednoduchý výpočet.
Ano, ale tak to funguje i dnes.
A pokud je intelektuální diskuse, spor, který by měl být kultivován, jednoduše
potlačen, pak demokracie nemůže dlouhodobě přežít.
Mluvíte o úřadech.
Předpokládám, že velkou roli v tom hrají i média.
Protože to vždycky skončí jednostranně.
A pak se tato rezignace přirozeně rozšíří.
Samozřejmě, že?
Ano.
Hlavním úkolem médií je neustále kontrolovat moc.
Ale když něco řekne mocný člověk, musí to říct reflexivně: Ano, proč to říká?
Má postranní úmysly?
Dokáže ospravedlnit to, co říká?
A tak dále.
Měl by si to vysvětlit sám.
Pokud však lze něco jednoduše prohlásit za evangelium, nemůže dojít
k žádnému plodnému vývoji.
A tady musíme být opravdu opatrní. V opačném případě bychom o mnoho přišli.
Směřujeme k absolutismu;
že to bylo zrušeno, když král mohl říci - já jsem stát
- to už opravdu nechceme.
Ale myslím, že Ludvík XIV. mohl říci, jaká by měla být pravidla, obecně abstraktní pravidla.
Byl schopen je okamžitě realizovat.
A pokud mu někdo nevyhovoval, mohl ho stejně snadno zavřít do vězení.
Ale máte dojem, že někteří lidé v Berlíně by ji rádi znovu zavedli.
A když s tím souhlasí i soudy a všichni ostatní a média nekladou žádné kritické otázky.
Například si nepamatuji, že by paní Merkelová někdy musela
odpovídat na kritickou otázku.
Ano, přesně chápu, co máte na mysli. V každém případě.
A tato rezignace, o níž jste se právě zmínil, která se mezi
obyvatelstvem rozšířila, tato nedůvěra
v soudnictví, vím, že proti tomu osobně pracujete.
Nebo je jedním z nástrojů přímá demokracie, kterou oceňujete a o kterou usilujete.
Jedná se o kolektivní skupinu.
Právě proto nemá Švýcarsko formu vlády přímé demokracie, jak se někdy
říká, ale spíše polopřímé. Máme tam také parlament.
Nebo demokracie v referendu, což je vlastně ještě lepší.
Referendum totiž v němčině znamená lidové hlasování.
A tady ve Švýcarsku znamená referendum vynucení lidového hlasování.
Uskutečnění referenda tedy znamená sběr podpisů.
50 000 podpisů do 90 dnů, můžete donutit vládu, aby o tom hlasovala.
A to je vlastně kolektiv. To je pravděpodobně důvod, proč jsou švýcarští politici trochu uvolněnější.
Ne každá otázka se tedy týká smrti a života,
jak tomu někdy bývá v Německu.
A vždy máte možnost - obvykle čtyřikrát ročně - vypustit trochu páry u volebních uren.
To je také rozumné, což je také velký rozdíl.
Nedávno jsem se o tom přesvědčil, když jsem delegaci z Durynska provedl po Kantonální radě v Curychu
a poté po Národní radě v Bernu a velmi na ně zapůsobil
způsob, jakým jsme spolu
komunikovali.
Tak třeba jedna úplně vlevo, zelená a tak, a ta
přišla a byla ráda, že jsem zpátky.
Líbali jsme se a všechno a všichni byli ohromeni. Říkám, že ve Švýcarsku je to naprosto normální.
Protože se opět hlasuje, jsme spolu.
Pak třeba o tři měsíce později máte opět protichůdné
názory, ale je to mnohem smíšenější a tyto táborové boje takto opravdu
neznáme.
Velmi dobře, děkuji.
Pane Zanetti, děkuji vám za vaše připomínky.
Jedním z prostředků, které také využíváte, které podporujete, nebo projekt, který
je vám blízký, je demonstrace a také podání 599 trestních oznámení
zítra, 10. prosince 2023, což je 75.
den lidských práv.
Myslím, že to bude historická událost.
Jste do toho zapleteni, pomohli jste iniciovat tato trestní oznámení.
A otázka nyní zní: Pokud by se německá justice, tedy Spolkové státní zastupitelství, s těmito
599 případy, které budou zítra předány, dostatečně nevypořádala - což by znovu zdůraznilo
bankrot německé justice -, měli by Němci podle Charty lidských práv možnost předložit
svá obvinění Mezinárodnímu trestnímu soudu v Haagu.
Jaká je podle vás šance na odsouzení osob odpovědných za zákonné zavedení povinného očkování
ve zdravotnických zařízeních a u příslušníků německých ozbrojených sil
a na získání odškodnění od odpovědných osob?
Velmi ambiciózní otázka.
Především by se objevily další dva inzeráty, ale mezitím zemřeli
dva poslanci Bundestagu.
Nevíme přesně, co to bylo, ale mohla to být samozřejmě korona
nebo očkování.
Tyto reklamy neděláme pro zábavu.
Jedná se vlastně o velmi, velmi závažnou záležitost
a my jsme si prostě uvědomili, že je zde mnoho snah.
ZAAVV se chce věnovat také trestnímu stíhání.
Uvědomili jsme si však, že v celém příběhu o koruně je mnoho otázek.
A pak se často setkáváte s důkazními řízeními nebo procesními příběhy, které jsou velmi obtížné.
Ralf Ludwig si vlastně skvěle uvědomil, že Bundestag
dělal a rozhodoval o věcech, které
měl zakázané.
A skutečně se věnoval základům, konkrétně slavnému článku 1 základního zákona:
Lidská důstojnost je nedotknutelná.
Ano.
Pak jsme si řekli, že na všechno zapomeneme, na tyto malichernosti, včetně poškození
vakcínou apod., i když samozřejmě mohou být pro postižené velmi špatné.
Nyní je však musíme odložit.
Řekli jsme, že se soustředíme na nejzávažnější přestupek
- a tím je povinné očkování.
Nezáleží na tom, zda se jedná o instituci nebo pouze o
německé ozbrojené síly či cokoli jiného.
Je to prostě představa, že stát někomu říká, co si má píchat pod kůži.
To není možné.
A Spolkový ústavní soud tuto otázku v podstatě
rozhodl již dávno.
Protože tam stálo:
Stát nemá právo zvažovat lidské životy.
120 To mu není dovoleno.
A existuje několik známých případů.
Jistě si vzpomínáte, že po 11. září přijal německý Bundestag také zákon, který
by vládě umožnil sestřelit letadlo směřující do rušné oblasti, do města.
A ten právník, pan Schirach, natočil slavnou televizní hru, divadelní hru - myslím,
že se jmenovala Teror.
Právě tam se odehrává tento případ.
Unesené letadlo míří na fotbalový stadion plný lidí.
A teď otázka: smí ho pilot sestřelit, nebo ne?
V jeho divadelní hře se klade otázka: má být velitel, který nařídil
zavření, odsouzen, nebo osvobozen?
Zajímavé bylo, že televizní diváci byli v drtivé většině pro, samozřejmě kolem 90 procent
- ve Švýcarsku to bylo myslím jen kolem 80 procent. Ano, má pravdu, musíte ho sestřelit.
Říkají: "V letadlech zachraňujeme více životů, než kolik jich
zničíme.
Několik politiků ve Spolkovém sněmu podalo proti tomuto právnímu základu,
který Spolkový sněm tehdy přijal, žalobu. Federální soud uvedl:
Ano, takový zákon není přípustný, protože stát si nesmí vážit některých lidských životů více než jiných.
Stát musí chránit život a nesmí říkat:
Ano, když na to můžu ušetřit tisícovku, tak teď můžu obětovat deset.
To není možné, protože se jedná o hrubý (jasný, zřejmý) přestupek proti lidské důstojnosti.
A to je váš výchozí bod.
Pryč od jednotlivých případů, od škod nebo od toho, co je opravdu
špatné, na co se neradi díváte.
Ano, přesně tak.
Bundestag už tehdy věděl, že dojde k úmrtí.
S tím jste se smířili.
Říkal jste, že zachraňujeme další lidi.
K takovému úsudku však nejsou oprávněni.
Existuje také další případ, slavný případ Gäfgen,
únos mladého chlapce Jakoba Metzlera.
Mhm.
Nebo Metzer, už si nejsem úplně jistý.
Tam byl unesen.
Policie se domnívala, že chlapec je stále naživu.
Chytili únosce rukojmí a chtěli vědět, kde je chlapec.
A pak šéf policie řekl: Musíme mu zakroutit zápěstím a tak dále, dokud
nám neřekne, kde ten chlapec je.
K tomu nedošlo.
Chlapec byl nalezen, ale bohužel byl již mrtvý.
To vyvolalo otázku, zda bylo chování tohoto policejního šéfa
oprávněné, či nikoli.
Soudci řekli: Ne, tady byla
překročena červená linie, to je nepřijatelné.
A teď jsou tu zase všichni ti lidé, kteří říkají: Kdybychom byli rodiči
toho chlapce, sami bychom
vzali nůž a pomohli mu ven.
Ale právě proto máme právní stát.
Tuto záležitost bereme, nechceme krvavého draka.
Jedná se o archaický právní systém.
Chceme systém, v němž stát plní tento úkol v obecném zájmu
a dodržuje určitá pravidla.
Jedním z těchto pravidel je lidská důstojnost a z ní vyplývající zákaz mučení.
V tomto případě Spolkový ústavní soud potvrdil trest pro policejního
velitele, i když byl poměrně mírný.
A pak se obrátil na Evropský soud pro lidská
práva, který to také potvrdil.
Dokonce napsali:
I kdyby byly ohroženy samotné základy státu, tj. kdyby na tom záviselo jeho přežití, nesmí být tato červená linie překročena.
Neuvěřitelné.
To, co udělali, nelze formulovat jasněji.
Naším úkolem nyní bude zahájit tuto diskusi a říci: Víte vlastně,
co jste tímto povinným očkováním
způsobili?
Zahráváte si s lidskou důstojností.
A základní zákon a další právní systémy - včetně Evropské deklarace lidských
práv a Deklarace lidských práv OSN - za tím jednoduše
dělají tlustou čáru. Je to kategorický imperativ.
A pokud začneme relativizovat, stává se to velmi nebezpečným.
Chci vidět toho politika nebo federálního prokurátora.
Snad na něco přijdou.
Možná řeknou, že na ně nelze vyvíjet tlak nebo že jsme udělali nějakou formální chybu, nebo si něco vymyslí.
Ale otázka, kterou pokládáme, je tak důležitá.
A my musíme trvat na tom, abychom řekli: Nemůžete to tu jen tak ignorovat.
Jedná se o slavný článek 1 základního zákona. A není co relativizovat.
I kdybyste vakcínou ochránili 80 milionů lidí, 100 milionů nebo 500 milionů, stále
by existovala tato červená linie.
Je to velmi zajímavé.
Nemůžete říci: ušetříme pár lidí a na oplátku jich pár obětujeme.
Chci říct, že jsme zase jako ti, co ve středověku
házeli panny drakům.
To prostě není možné.
Vývoj v dějinách idejí je takový, že prostě stanovíme hranice státu.
A lidská důstojnost také stanovuje státu hranice, které nesmí překročit.
Limity, které si sám stanovil.
Ano... vždycky buďte opatrní,
stát nemá tolik dobrého.
Stát musí být vždy nucen respektovat hranice.
Ale je to i ve druhé větě:
Úřady, tj. stát a všechny státní orgány, jsou povinny tuto důstojnost respektovat.
Protože to je zajímavé.
Odstavec 2 není nikdy zmíněn.
To se ovšem týká pouze státních institucí.
A to je přesně to, co je nezajímá.
A to je velmi nebezpečné.
A nyní vám chceme tuto diskusi jednoduše vnutit.
Nyní musíte zaujmout stanovisko:
Proč si myslíte, že jste oprávněni relativizovat nebo upravovat
článek 1 základního zákona?
Pokud najdete nějaký důvod, proč říct: Ne, to nás nezajímá, nebudeme se
tím zabývat. - s čímž bohužel musíme počítat - cesta do Haagu je otevřená.
A také se snažíme nějakým způsobem najít státy, které by nás v tom podpořily,
protože pak je třeba se zapojit.
A samozřejmě jsou tu i africké státy, které mají zájem se připojit,
protože i ony už mají dost toho, že v Haagu jsou souzeni
pouze černí Afričané.
Také říkají: Ano, na Západě je několik gangsterů, kteří si to zaslouží.
Podívejme se na to.
Federální prokurátor je tak vlastně v nepříjemné situaci, protože se musí rozhodnout:
Chceme si tuto záležitost takříkajíc interně vyjasnit a říci: ano, je
skutečně třeba jednat, musíme to vyřešit;
Viníky budeme muset také zavřít nebo stíhat - nebo se chcete
ztrapnit tím, že se celá věc bude pak řešit mezinárodně pod dohledem
světové veřejnosti?
Ano, velmi zajímavé.
Ale podstata je v tom, že vy obracíte tabulky a tato pravidla, která stát vytvořil, nebo kde
ve vysoce právních rozsudcích řekl, že abyste ochránili třeba jen jednoho nebo třeba
jen jeden milion lidí, nesmíte zavést nic, co by naopak ohrozilo jen jednoho člověka.
Přijde mi velmi zajímavé, že to obracíte a napadáte.
Jinými slovy, již nyní mu dáváte vysokou šanci,
Mluvím o logické argumentaci, jinak bys tu nebyl.
Z hlediska intelektuálního uvažování je mi případ jasný.
Budete muset přijít s něčím, co to vysvětlí.
Možná řeknete s obvyklou filipikou, ano, ano, nemáme ponětí
o judikatuře a tak dále.
Ale přímo tady! - Chci říct, že některá ustanovení zákona jsou formulována
tak jednoduše, že jim každý rozumí.
- Zejména se mi líbí další: neexistuje žádná cenzura.
Myslím si, že formulovat právní ustanovení nemůže být jednodušší.
Ale chápu, že mnozí němečtí politici mají velké potíže to pochopit.
Chci říct, že paní Nancy Faeserové je jedno, co se tam píše.
Říká: "Ano, cenzurujeme pouze pro vaši ochranu.
Když se dívám na Kla.TV, tak tam jsou samí divní nadávači a tak dále, musíme
před nimi chránit obyvatelstvo.
Takže to s vámi samozřejmě myslíme dobře.
A - ne, ústava
je naprosto jasná - to
se neděje!
A tato práva na obranu zavazují stát k tomu, aby toleroval právě to,
co je zcela v rozporu se zákonem.
Pokud schvaluje jen to, co sám považuje za dobré, není to svoboda.
Ne.
Ne, musí ji najít, ... To zní logicky.
...kde se proti tomu rozčilují a říkají, ano, mají na to právo; - nebo slavný Voltairův výrok:
I když to, co říkáte, odsuzuji, chci za to položit život a bojovat, abyste to mohli říkat.
To je princip strany Svoboda.
Velmi pěkný citát;
ano. - Pane Zanetti, děkuji vám za vaše připomínky.
Co se stane s 599 obviněními, pokud se ukáže, že Mezinárodní trestní
soud není nezávislý, tj. pokud
se tato jurisdikce nebude dostatečně zabývat těmito
zločiny proti lidskosti?
Protože musí existovat způsob, jak takovým zločinům
v budoucnu nějak zabránit.
Zabýváte se další důležitou otázkou: nezávislostí soudnictví.
I ve Švýcarsku se stále dohadujeme, jak toho nejlépe dosáhnout.
A takový mezinárodní orgán samozřejmě nikdy není zcela nezávislý.
Jde však o snahu, aby bylo možné trestat i závažné trestné činy
podle mezinárodního práva.
Když si vzpomeneme na Norimberský proces nebo na proces po hrůzách druhé světové války - samozřejmě,
že to byla spravedlnost vítěze, samozřejmě, že je poznamenaná touto vadou - ale byl to první
pokus o vytvoření spravedlnosti, o stanovení pravidel, zločinů proti lidskosti - nebo jak
se dnes říká: humanity - nebo válečných zločinů a tak dále.
Navzdory všemu se jedná o obrovský skok v dějinách lidstva.
To je třeba říci
a standardy byly stanoveny i pro pozdější případy.
Nyní byl zřízen mezinárodní tribunál a velké země říkají:
Ano, to je velmi dobré, ale pro nás se to nepočítá.
Američané říkají, že pokud je tam některý z našich vojáků postaven před
soud, je prezident nebo země povinna použít vojenskou sílu, aby ho dostala ven.
A dovedete si představit, jak je takový soud nezávislý.
Nemyslím si, že by v tom byli zapleteni Rusové, ale nyní se vede řízení proti Putinovi.
Samozřejmě, že spousta věcí je politicky motivovaná.
A na druhé straně máme Afričany, jak už bylo řečeno, kteří říkají :
Proč jsme to vždy jen my a ne ostatní?
Každá země se pak rozhodne, zda se tímto rozhodnutím bude řídit.
Ano, přesně tak. Jde o víc než jen o dětskou nemoc.
To jsou samozřejmě problémy, které takový mezinárodní orgán prostě má.
Otázkou je, zda jsme nuceni s tím prostě žít a snažit se to co nejlépe zvládnout, nebo zda
se to můžeme pokusit nějak postupně zlepšit.
Myslím, že by to bylo velmi žádoucí, ale samozřejmě je také důležité,
aby to široká světová veřejnost vnímala jako spravedlivé.
Samozřejmě to vyžaduje velké úsilí; hodně musí být správně.
Politici ve spolkových zemích se musí také zavázat.
Jak ale vidíme, trend je v současné době spíše opačný.
Soudnictví se téměř mění v nástroj těch, kteří jsou u moci.
Velmi problematický
vývoj, že?
Viděl jsem to i v Německu, kde ministr vnitra používá tajnou službu proti nepopulárním úředníkům.
- Vidíme, jak je naprosto čestný člověk, jako je Hans-Georg Maaßen,
potrestán za to, že si prostě dovolil mít svůj názor.
To jsou ... - Nebo dokonce celé strany, že?
Když je strana tak dominantní jako AfD, nemůžete v demokracii ani uvažovat o jejím zákazu.
Vždyť to říká článek 20 vašeho základního zákona: Veškerá státní moc pochází od lidu.
Jinými slovy, vládu volí lidé, ne naopak... ... Ano,
tak by to mělo být.
Ano, ale myslím si, že v dnešní době je v takových triviálních věcech málo jasno.
Nebo probíhá diskuse: "Ano, můžeme mít demokracii shora dolů?
' ... Ne, musíte získat demokracii.
Ti, kdo jsou u moci, nad námi nemají větší moc, než jakou jim dáváme my.
A o to musíte znovu a znovu bojovat.
Demokracii tedy nedostanete
zadarmo, svobodu také ne.
Když říkáme 75 let lidských práv. To je všechno v pořádku.
Ale to je vlastně jen katalog OSN, který jsme uvedli před 75 lety, když
jsme 10. prosince slavili výročí.
Ale pochopení, že tato práva jsou přirozená práva, na která máme nárok, protože jsme
lidské bytosti! Musíme to lidem vrátit do hlavy!
A v případě Corony jsme viděli, že politici jednají...
Někdy jsem si musel vzpomenout, jak jsem si jako malý kluk hrál se
železnicí Märklin, kde jsem mohl pomocí transformátoru zrychlit
nebo zpomalit jízdu vláčků, a jak se
dnes zachází s našimi občanskými svobodami.
Hodí nám kousek a řeknou: "Ano, ukončíme to." Stanoví datum, kdy bude ústava opět platit.
Ústava nebo základní zákon však musí být skálou v příboji a musí
platit právě v bouřlivých časech.
Nemůže záviset na politice, kdy platí ústava.
O takových otázkách se vůbec nediskutuje.
Považuji to za velmi nebezpečné.
Karl Schmitt řekl, že suverén je ten, kdo má k dispozici výjimečný stav.
A nyní jsme viděli, že jde zjevně o administrativu a vládu.
Z výjimečného stavu mají prospěch, a proto jej mohou vyhlásit.
A toto totální zkorumpování zákona jde ještě dál.
Když teď vidím v Německu, jak vláda vážně usiluje o výjimečný stav a chce
ho vyhlásit, aby mohla schválit protiústavní rozpočet, tak nejsme
daleko od svévole, protože to je
svévole.
Samozřejmě
je to vidět na nespokojenosti lidí, průzkumy veřejného
mínění jsou v suterénu jako nikdy předtím,
ale to máme, jestli vám dobře rozumím...
Nic se neděje, nic se neděje.
To je ta šílená věc,
že potřebuje tuto protireklamu.
Nebo se možná už shodneme na tom, že to není možné.
Ale kde jsou velká média, která se jednoduše zeptají na pár otázek?
Vždyť máme lidi, kteří jsou teď... včetně spolkového kancléře, já opravdu nechci ty lidi tolik urážet,
to mi jako švýcarskému občanovi nepřísluší, ale existují vážná obvinění
z korupce, například v souvislosti s tím příběhem s cum-ex.
A on si to nepamatuje.
Jednoduše řekne: "Nevzpomínám si," a tím je celá záležitost vyjasněna.
A všichni to spolknou.
Ano, ale správnější by bylo říci, že pokud si takové věci nepamatuje, pak asi není tou správnou osobou pro spolkové kancléřství.
Možná se budete muset zeptat někoho jiného.
Měl by o tom přemýšlet.
Ano. Rádi tak učiníme.
Koneckonců má viceprezidenta a možná právě viceprezident brání lidem
v jeho sesazení.
Ale pane Zanetti, abychom se dostali k řešení, pokud se nyní skutečně zabýváme zneužíváním
moci v celosvětovém měřítku a samozřejmě také všude na národní úrovni.
Všechny příklady, které jste právě uvedl, jsou zcela zjevným zneužitím moci a naprostým nedostatkem diskuse.
Jinými slovy, to by byl výchozí bod, jak tomu rozumím, aby lidé začali
znovu svobodně přemýšlet. Pochopil jsem vás správně?
Že je přimějete k diskusi. Že názory jsou opět povoleny.
Kultura diskuse je důležitá a musíme ji zastavit...
Neexistuje názor, který by bylo možné od počátku vyloučit jako morálně zavrženíhodný.
To není možné.
Musíte to dovolit.
Názor můžete také vyvrátit.
Pokud však tuto kulturu ztratíme, naše demokracie půjde do háje.
To prostě musíme vidět.
A to jsme právě měli.
Myslím tím zneužívání soudnictví jako nástroje moci... Mělo by to vyvolat protesty.
Když teď vidím, že jistý Michael Ballweg strávil devět měsíců ve
vězení a nestačí to ani na obžalobu.
A ti říšští protektoři, ty neznám. Jsou napůl blázni.
Ale i v naší zemi jím můžete být. Ve svobodné zemi je dovoleno být napůl blázen.
Nevím, co přesně udělali.
Ale už rok jsou ve vězení. A žádná žaloba zatím není na stole.
Habeas Corpus Acte je starý už několik set let.
A my jsme zřejmě opět vrženi zpět z hlediska intelektuální historie, protože stát si může
jednoduše vzít každé právo pro sebe.
Pokud jsou zločinci, měli by být potrestáni a odsouzeni.
Proti tomu nemám vůbec nic.
Ano, ale pak jim to dokažte.
Ale tito lidé si z vás také dělají legraci, s tím převratem na kolečkových křeslech a tak dále.
A ta stará žena, jak vystoupila z auta a tak dále.
To je nyní největší nebezpečí, které Německu hrozí, a přichází od
těchto lidí. To nyní otřásá republikou.
Víra v republiku tedy není daleko.
Ano, to je pravděpodobně pravda.
Velmi pěkně shrnuto.
Pane Zanetti, podstatné je, že potřebujeme otevřenou diskusi.
Potřebujeme kulturu diskuse. Pochopil jsem vás správně.
A na adresu posluchačů: kultura sporu, která není pouze delegována na právníky
a právničky, ale kteří argumentují ve svém oboru na právní úrovni.
A my, obyvatelé, se také musíme naučit znovu diskutovat.
Pochopil jsem vás správně, že? To je stará dobrá kontrola a rovnováha.
[Systém zachování dělby moci]. Právě z hlediska dělby moci.
Pravomoci nejsou pouze odděleny. Je zde také potlačení moci.
Proto se musí čas od času navzájem promenádovat.
To je úkol!
Ale zpět ke společnosti Corona.
Myslím tím, že nejdůležitějším rozhodovacím orgánem byla tato slavná výměna,
tyto Zoom konference, které se konaly, ministerské konference s předsedy vlád.
Jinými slovy, orgán, který není nikde v základním zákoně stanoven.
Rozhodli o vyhlášení výjimečného stavu.
A pak jsou oni sami suverénem, abych parafrázoval Karla Schmitta.
To nemůže být pravda!
Ne, ne, ne.
Rozhodně ne.
Naprosto ostudné.
Ano. Velmi dobré.
Velmi rádi se vašimi návrhy budeme zabývat.
Rozdejte je publiku.
Jsme také velmi vděční za každého právníka, který v tomto boji bojuje.
Na úrovních, kde to nejde, ano, nedělal bych vůbec žádný pokrok.
To není můj svět.
A jsem velmi vděčný, že existují lidé jako vy, kteří se tomu věnují.
Uvědomil jsem si však, že mohu přispět svým dílem k této kultuře
diskuse, diskutovat o ní s lidmi kolem sebe a předávat ji dál.
A jsem velmi zvědavá, jak to zítra dopadne.
Držíme vám palce.
Do této akce jsem vložil opravdu hodně energie a sil.
Děkuji vám, pane Zanetti.