Claudio Zanetti svájci jogász és politikus.
Szakértői tudásával hozzájárul a Corona-intézkedések miatti emberiség elleni bűncselekmények kivizsgálásával,
tisztázásával, jogi üldözésével és megelőzésével foglalkozó központ (ZAAVV) munkájához.
Claudio Zanetti a Kla.TV-nek adott interjút egy nappal azelőtt, hogy a karlsruhei szövetségi
ügyészséghez benyújtották a közel 600 büntetőfeljelentést.
Zanetti úr, mint svájci állampolgár, akinek szilárd svájci demokráciája és igazságos igazságszolgáltatása
van, Ön valószínűleg értetlenül nézi Németországot.
Tekintettel arra a sok német orvosra, akiket a koronavírus elleni intézkedésekkel szembeni kritikus
álláspontjuk miatt eltiltottak a hivatásuktól, megfosztottak a szabadságuktól és elvesztették
a megélhetésüket, méltán beszélhetünk németországi igazságügyi csődről.
A jogalkotás, a joghatóság és a rendőri hatalom nyilvánvalóan önálló életet kezdett élni ahelyett,
hogy a lakosságot szolgálná.
Mit csinál Svájc jobban, amitől ez ott működik?
Mit kellene nekünk, németeknek tanulnunk Svájctól, ha lehet?
Mit szólna hozzá, Zanetti úr?
Szóval, ahogy mondtad, sajnos ez már számunkra sem teljesen szilárd.
Vannak bizonyos eróziós jelek is, amelyek aggasztanak.
Nálunk ez így működik.
Igen, igen.
Tehát nem tagadom, hogy még mindig sokkal jobban állunk,
mint Németországban.
Ez mindenesetre. Á, igen.
Nálunk nincsenek a legrosszabb túlkapások.
De nemrég volt valami a Twitteren az igazságszolgáltatás állapotáról és a panaszról is,
hogy vajon el tudunk-e ott érni valamit, amit most a ZAAVV-ból próbálunk elérni.
És valójában elszomorított, hogy német kortársaim közül hányan vesztették el a
hitüket az igazságszolgáltatásban.
Igen.
Én is ezt írtam, majd Markus Krall válaszolt, és azt mondta, hogy nem az a probléma, hogy az igazságszolgáltatásba
vetett hit megrendült, hanem az, hogy az igazságszolgáltatás valójában
nem jó.
Alapvetően persze igaza volt, de mit jelent az, ha az emberek már nem
hisznek abban, hogy jól szolgálják
ki őket?
Tehát, ha az a benyomásod, hogy igen, úgyis azt csinálnak, amit akarnak;
és az igazságot kereső személy, erről beszélünk a jogi szakmában, tehát amikor bírósághoz fordulsz, igazságot keresel.
A jogot ápolni kell.
És ha elveszik a hit, hogy ez valóban megtörténik, és hogy a törvényt betartják, akkor az katasztrofális.
Ez pedig aláássa az államot, és ennek nagyon-nagyon súlyos következményei lesznek.
Nem tudom megmondani, hogyan lehetne ezt hatékonyan korrigálni. Ez sokáig fog tartani.
És mindenekelőtt ismét sok értelmes, érthető, igazságos döntésre van szükségünk, ahol az emberek láthatják,
hogy igazuk van: De ez nem csak borúlátás és sötétség.
A korrekció tehát lehetséges, de jelenleg nem néz ki túl jól a helyzet.
Most egyszerűen láttuk a
Coronával, ezért ami engem annyira beteggé tesz, az a fékek és ellensúlyok megszüntetése.
Ha az emberiség valaha is elért valami okosat az állampolitika vagy a történelem, a kormányzás művészete
terén, akkor az tulajdonképpen az állam három hatalmi ágra - törvényhozó,
végrehajtó és bírói hatalom - való felosztásának kidolgozása volt, és ezzel tulajdonképpen
nagyon jól boldogultunk.
Igen.
Hirtelen azt látjuk, hogy a hatóságok úgy viselkednek, mintha egy örökké érvényes igazság
állna rendelkezésükre, és aki más véleményen van, az automatikusan téved.
És ez nagyon, nagyon veszélyes.
Ez tulajdonképpen az az érvelés, amit a szélsőbaloldalról, az Antifáról ismerünk.
Azt mondják: mi vagyunk az antifasiszták,
tehát ha ellenünk vagy, akkor biztosan fasiszta vagy.
Igen, pontosan,
ez az egyszerű számítás.
Igen, de ez ma már így működik.
És ha az intellektuális diskurzust, a vitát, amelyet ápolni kellene, egyszerűen
elfojtják, akkor a demokrácia hosszú távon nem maradhat fenn.
Ön a hatóságokról beszél.
Feltételezem, hogy ebben a média is nagy szerepet játszik.
Mert a végén mindig egyoldalú lesz.
Aztán ez a lemondás természetesen elterjed.
Persze, ugye?
Igen.
A média legfontosabb feladata a hatalom folyamatos ellenőrzése.
De ha egy befolyásos személy mond valamit, akkor azt reflexszerűen kell mondania: Igen, miért mondja ezt?
Vannak hátsó szándékai?
Meg tudja indokolni, amit mond?
És így tovább.
Ezt neki kell megmagyaráznia magának.
De ha valamit egyszerűen csak állítani lehet, és evangéliumként lehet bemutatni, akkor
nem történhet gyümölcsöző fejlődés.
És itt tényleg óvatosnak kell lennünk. Különben nagyon sokat veszítünk.
Az abszolutizmus irányába haladunk;
hogy ezt eltörölték, ahol a király azt mondhatta, hogy - én vagyok az állam
- ezt már tényleg nem akarjuk.
De azt hiszem, XIV. meg tudná mondani, hogy mik legyenek a szabályok, az általánosan elvont szabályok.
Képes volt azonnal végrehajtani őket.
És ha valaki nem felelt meg neki, ugyanilyen könnyen börtönbe is zárhatta.
De az embernek az a benyomása, hogy bizonyos berlini emberek szívesen bevezetnék újra.
És amikor még a bíróságok és mindenki más is belemegy ebbe, és a média nem tesz fel kritikus kérdéseket.
Úgy értem, például nem emlékszem, hogy Merkel asszonynak valaha is válaszolnia
kellett volna egy kritikus kérdésre.
Igen, pontosan értem, mire gondol. Mindenesetre.
És ez a lemondás, amit az imént említett, ami széles körben elterjedt
a lakosság körében, ez a bizalomhiány
az igazságszolgáltatásban, tudom, hogy ön személyesen dolgozik ez ellen.
Vagy az egyik eszköz ez a közvetlen demokrácia, amit önök ott értékelnek, amiért dolgoznak.
Ez egy kollektív.
Pontosan ezért Svájcban nem közvetlen demokrácia a kormányzás formája, ahogyan azt néha mondják,
hanem inkább félig közvetlen demokrácia. Nekünk is van ott egy parlamentünk.
Vagy a népszavazási demokrácia, ami valójában még jobb.
Mert a népszavazás németül népszavazást jelent.
Itt Svájcban pedig a népszavazás azt jelenti, hogy a népszavazást kikényszerítik.
A népszavazás tehát aláírásgyűjtést jelent.
Ha 90 nap alatt 50 000 aláírást adsz le, rákényszerítheted a kormányt, hogy szavazásra bocsássa a kérdést.
És ez valójában egy kollektív. Valószínűleg ezért a svájci politikusok kicsit lazábbak.
Tehát nem minden kérdés a halálról és az életről szól,
mint ahogyan az néha Németországban történik.
És mindig van lehetőséged - általában évente négyszer - arra, hogy a szavazóurnáknál kiengedd a gőzt.
Ez is ésszerű, ami szintén nagy különbség.
Ezt nemrégiben tapasztaltam, amikor egy türingiai küldöttséget körbevezethettem a zürichi kantonális tanácsban,
majd a berni nemzeti tanácsban, és nagyon lenyűgözte
őket, ahogyan egymással érintkeztünk.
Szóval volt például egy, a bal szélsőbalról, zöld meg
minden, és jött, és örült, hogy visszatértem.
Csókolóztunk meg minden, és mindannyian el voltak ámulva. Azt mondom, hogy ez teljesen normális Svájcban.
Mivel ismét vannak szavazatok, így együtt vagyunk.
Aztán talán három hónappal később megint ellentétes vélemények
vannak, de ez sokkal vegyesebb, és nem igazán ismerjük ezeket a tábori harcokat ilyen
módon.
Nagyon jó, köszönöm.
Zanetti úr, köszönöm a megjegyzéseit.
Az egyik médium, amelyet Ön is használ, amelyet Ön is támogat, vagy egy olyan projekt, amely
közel áll a szívéhez, az a tüntetés és az 599 büntetőfeljelentés
benyújtása holnap, 2023. december 10-én,
amely az emberi jogok 75. napja.
Azt hiszem, ez történelmi jelentőségű lesz.
Ön is részt vesz ebben, ön segített a büntetőeljárások elindításában.
A kérdés most az lenne: Ha a német igazságszolgáltatás, azaz a Szövetségi Ügyészség nem foglalkozik megfelelően
ezzel a holnap átadásra kerülő 599 üggyel - ami ismét a németországi igazságügyi csődöt hangsúlyozná
-, akkor a németeknek az Emberi Jogi Charta értelmében lehetőségük lenne arra, hogy vádjaikat
a hágai Nemzetközi Büntetőbíróság elé terjesszék.
Ön szerint milyen esély van arra, hogy az egészségügyi hatóságoknál és a német fegyveres
erőknél a kötelező védőoltások törvényes bevezetéséért felelősöket elítéljék,
és kártérítést kapjanak a felelősöktől?
Nagyon ambiciózus kérdés.
Nos, először is, lett volna még két hirdetés, de időközben két
Bundestag-képviselő meghalt.
Nem tudjuk pontosan, hogy mi volt az, de lehetett a korona vagy az
oltás, természetesen.
Nem szórakozásból csináljuk ezeket a reklámokat.
Ez valójában egy nagyon-nagyon komoly dolog, és egyszerűen
rájöttünk, hogy rengeteg erőfeszítés történt.
A ZAAVV a büntetőeljárásoknak is szentelni kívánja magát.
De rájöttünk, hogy ebben az egész Corona-történetben nagyon sok kérdés van.
Aztán gyakran találkozik olyan bizonyítási eljárásokkal vagy eljárási történetekkel, amelyek nagyon bonyolultak.
Ralf Ludwignak valójában az a zseniális felismerés jutott eszébe, hogy
a Bundestag olyan dolgokat tett és döntött, amelyeket
tilos megtennie.
És tényleg az alapokhoz nyúlt, nevezetesen az Alaptörvény híres 1. cikkéhez:
Az emberi méltóság sérthetetlen.
Igen.
Aztán azt mondtuk magunknak, hogy mindent elfelejtünk, ezeket az apróságokat, beleértve az oltáskárosodást
stb. is, még akkor is, ha ezek természetesen nagyon rosszul érinthetik az érintetteket.
De most le kell állítanunk őket.
Azt mondtuk, hogy a legsúlyosabb bűncselekményre koncentrálunk
- és ez a kötelező védőoltás.
Nem számít, hogy ez intézményi jellegű, vagy csak a német
fegyveres erőkre vonatkozik, vagy bármi másra.
Egyszerűen arról van szó, hogy az állam megmondja valakinek, hogy mit fecskendezzen a bőre alá.
Ez nem lehetséges.
És alapvetően a szövetségi alkotmánybíróság már régen
eldöntötte ezt a kérdést.
Mert azt mondta:
Az államnak nincs joga ahhoz, hogy emberi életeket mérlegeljen egymással szemben.
120 Ezt nem teheti meg.
És több híres eset is van.
Emlékezhetnek arra, hogy 9/11 után a német Bundestag is elfogadott egy törvényt, amely lehetővé tette volna
a kormány számára, hogy lelőjön egy forgalmas régió, egy város felé tartó repülőgépet.
És az ügyvéd, Schirach úr, ő készítette a híres tévéjátékot, a színdarabot - azt hiszem,
a Terror volt a címe.
Ez az eset itt játszódik.
Egy eltérített repülőgép egy emberekkel teli futballstadion felé tart.
És most a kérdés: a pilóta lelőheti-e vagy sem?
Az ő darabjában, a színházban az a kérdés: elítéljék vagy felmentse a
bezárást elrendelő parancsnokot?
Érdekes volt, hogy a televíziónézők elsöprő többségben, mintegy 90 százalékban támogatták,
Svájcban, azt hiszem, csak 80 százalék körül volt ez az arány. Igen, igaza van, le kell lőni.
Azt mondják: "Több életet mentünk meg, mint amennyit elpusztítunk a repülőgépekben.
A Bundestag néhány politikusa jogi lépéseket tett ez ellen a jogalap ellen, amelyet
a Bundestag annak idején elfogadott. A szövetségi bíróság pedig azt mondta:
Igen, egy ilyen törvény nem megengedhető, mert az állam nem értékelhet bizonyos emberi életeket magasabbra, mint másokat.
Az államnak meg kell védenie az életet, és nem mondhatja azt:
Igen, ha ezer dollárt meg tudok spórolni erre, akkor most feláldozhatok tízet.
Ez nem lehetséges, mert ez az emberi méltóság durva (egyértelmű, nyilvánvaló) megsértése.
És ez a kiindulópont.
Távol az egyedi esettől, a károktól vagy attól, ami igazán
rossz, amit nem szeretsz nézni.
Igen, pontosan.
A Bundestag már akkor tudta, amikor eldöntötte, hogy halálesetek lesznek.
Ön ezt elfogadta.
Azt mondtad, hogy több embert mentünk meg.
De éppen erre a megfontolásra nem jogosultak.
Van egy másik eset is, a híres Gäfgen-ügy, ennek a Jakob
Metzler nevű kisfiúnak az elrablása.
Mhm.
Vagy Metzer, már nem vagyok benne egészen biztos.
Ott rabolták el.
A rendőrség úgy vélte, hogy a fiú még életben van.
Elfogták a túszejtőt, és tudni akarták, hol van a fiú.
És akkor a rendőrfőnök azt mondta: addig kell csavargatni a csuklóját, és így tovább,
amíg meg nem mondja, hol van a fiú.
Erre nem került sor.
A fiút megtalálták, de sajnos már halott volt.
Ez felvetette a kérdést, hogy vajon indokolt volt-e a rendőrfőnök
viselkedése vagy sem.
Az igazságszolgáltatás azt mondta:
nem, itt átléptek egy vörös vonalat, ez elfogadhatatlan.
És most megint itt vannak ezek az emberek, akik azt mondják: ha mi lennénk ennek a fiúnak a szülei,
mi magunk is kést ragadtunk
volna, és segítettünk volna neki.
De éppen ezért van a jogállamiság.
Vállaljuk ezt az ügyet, nem akarunk véres sárkányt.
Ez egy archaikus jogrendszer.
Olyan rendszert akarunk, amelyben az állam ezt a feladatot az általános érdekek mentén,
bizonyos szabályok betartásával látja el.
Az egyik ilyen szabály az emberi méltóság és az ebből fakadó kínzás tilalma.
Ebben az esetben a szövetségi alkotmánybíróság megerősítette a rendőrparancsnok büntetését,
bár az meglehetősen enyhe volt.
Aztán az ügy az Emberi Jogok Európai Bírósága elé
került, és ők is megerősítették ezt.
Még azt is írták:
Ezt a vörös vonalat még akkor sem szabad átlépni, ha az állam alapjait veszélyeztetnék, azaz ha az állam fennmaradása függne ettől.
Hihetetlen.
Ennél világosabban nem is lehet megfogalmazni, hogy mit tettek.
A mi feladatunk most az lesz, hogy kezdeményezzük ezt a vitát, és megkérdezzük: Tudják-e
valójában, hogy mit tettek ezzel a kötelező
védőoltással?
Ön az emberi méltósággal babrál.
Az Alaptörvény és más jogrendszerek - beleértve az Emberi Jogok Európai Nyilatkozatát
és az ENSZ Emberi Jogok Nyilatkozatát - pedig egyszerűen
meghúznak egy határt. Ez egy kategorikus imperatívusz.
És ha elkezdünk relativizálni, akkor ez rendkívül veszélyessé válik.
Látni akarom ezt a politikust vagy a szövetségi ügyészt.
Talán kitalálnak valamit.
Lehet, hogy azt mondják, hogy nem lehet őket nyomás alá helyezni, vagy hogy valamilyen formai hibát követtünk el, vagy kitalálnak valamit.
De az általunk felvetett kérdés nagyon fontos.
És ragaszkodnunk kell ahhoz, hogy azt mondjuk: Itt nem lehet csak úgy figyelmen kívül hagyni.
Az Alaptörvény híres 1. cikkéről van szó. És nincs mit relativizálni.
Még ha 80 millió embert meg is tudtunk volna védeni a vakcinával, vagy 100 milliót, vagy 500
milliót, akkor is maradna ez a vörös vonal.
Ez nagyon érdekes.
Nem lehet azt mondani: megmentünk néhány embert, és cserébe feláldozunk néhányat.
Úgy értem, megint olyanok vagyunk, mint amikor a középkorban a
sárkányoknak dobtak szüzeket.
Ez egyszerűen nem lehetséges.
Az eszmetörténet fejlődése, hogy egyszerűen határokat szabunk az államnak.
Az emberi méltóság pedig határokat szab az állam számára, amelyeket nem léphet túl.
Határok, amelyeket ő maga szabott meg.
Igen ... mindig óvatosnak kell
lenni, az államnak nem sok jója van.
Az államot mindig rá kell kényszeríteni a határok tiszteletben tartására.
De ez is a második mondatban van:
A hatóságok, azaz az állam és minden állami szerv köteles tiszteletben tartani ezt a méltóságot.
Mert ez érdekes.
A (2) bekezdés soha nem kerül említésre.
Természetesen ez valójában az állami intézményekre korlátozódik.
És pontosan ez az, ami nem érdekli őket.
És ez rendkívül veszélyes.
És most egyszerűen rá akarjuk kényszeríteni önökre ezt a vitát.
Most állást kell foglalnod:
Miért gondolja, hogy joga van relativizálni vagy piszkálni
az Alaptörvény 1. cikkét?
Most, ha bármilyen okot találnak arra, hogy azt mondják: Nem, ez nem érdekel minket, akkor
nem megyünk bele. - amivel sajnos számolnunk kell - a Hága felé vezető út nyitva áll.
És azon is dolgozunk, hogy valahogyan megtaláljuk az államokat, hogy támogassanak minket ebben,
mert akkor be kell kapcsolódni.
És persze vannak olyan afrikai államok is, amelyek csatlakozni szeretnének, mert nekik
is elegük van abból, hogy Hágában mindig csak fekete afrikaiakat
állítanak bíróság elé.
Azt is mondják: Igen, van néhány gengszter Nyugaton, akik megérdemlik.
És lássuk csak.
A szövetségi ügyész tehát valójában kellemetlen helyzetben van, mivel döntenie kell:
Akarjuk-e tisztázni az ügyet úgymond belsőleg, és azt mondani, hogy igen, tényleg szükség
van cselekvésre, ezt végig kell dolgoznunk;
A bűnösöket is le kell majd csuknunk, vagy felelősségre kell vonnunk őket - vagy
akarnak szégyenkezni amiatt, hogy az egészet aztán nemzetközi szinten, a világ nyilvánosságának
felügyelete alatt fogják kezelni?
Igen, nagyon érdekes.
De a lényeg az, hogy önök megfordítják az asztalt, és ezeket a szabályokat, amelyeket az állam hozott
létre, vagy ahol azt mondta, nagyon is jogi ítéletekben, hogy akár csak egy vagy akár csak egymillió
ember védelme érdekében nem szabad bevezetni semmit, ami viszont csak egyetlen embert veszélyeztet.
Nagyon érdekesnek találom, hogy ezt megfordítja és támadja.
Más szóval, máris nagy esélyt adsz neki,
Logikus érvelésről beszélek, különben nem lennél itt.
Az intellektuális érvelés szempontjából az ügy számomra egyértelmű.
Valamit ki kell találnod, hogy megmagyarázd.
Talán azt mondják majd magukban a szokásos komolytalansággal, hogy igen, igen, fogalmunk
sincs a jogtudományról és így tovább.
De pont ott! - Úgy értem, a törvény bizonyos rendelkezései olyan egyszerűen vannak
megfogalmazva, hogy mindenki megérti.
- Van még egy, ami különösen tetszik: nincs cenzúra.
Nos, azt hiszem, nem is lehetne egyszerűbben megfogalmazni egy jogi rendelkezést.
De látom, hogy sok német politikusnak nagyon nehéz ezt megértenie.
Úgy értem, Mrs. Nancy Faeser, őt nem érdekli, hogy mi áll benne.
Azt mondja: Igen, csak az önök védelme érdekében cenzúrázunk.
Úgy értem, amikor a Kla.TV-t nézem - ott mindenféle fura buzik beszélgetnek és így tovább,
ettől meg kell védenünk a lakosságot.
Tehát természetesen jót akarunk veled.
És - nem, az
alkotmány teljesen egyértelmű
- ez nem történik meg!
És ezek a védelmi jogok arra kötelezik az államot, hogy pontosan azt tűrje el,
ami teljesen ellenkezik az irányvonallal.
Ha csak azt hagyja jóvá, amit ő maga jónak tart, az nem szabadság.
Nem.
Nem, meg kell találnia, ... Logikusan hangzik.
...ahol felbőszülnek ellene, és azt mondják, igen, joguk van hozzá; - vagy a híres Voltaire mondás:
Még ha el is ítélem, amit mondasz, az életemet akarom adni érte, és harcolni akarok azért, hogy kimondhasd.
Ez a Szabadságpárt elve.
Nagyon szép idézet;
Igen. - Zanetti úr, köszönöm szépen a megjegyzéseit.
Mi lesz az 599 váddal, ha a Nemzetközi Büntetőbíróság nem bizonyul
függetlennek, azaz ha ez a bíróság
nem foglalkozik megfelelően ezekkel az emberiesség elleni
bűncselekményekkel?
Mert valamikor és valahogy meg kell találni a módját annak, hogy az ilyen bűncselekmények
ne folytatódjanak a jövőben.
Ön egy másik fontos kérdéssel foglalkozik: az igazságszolgáltatás függetlenségével.
Svájcban is állandóan azon vitatkozunk, hogyan lehetne ezt a legjobban elérni.
És egy ilyen nemzetközi testület természetesen soha nem teljesen független.
De ez egy kísérlet arra, hogy a nemzetközi jogban még a súlyos bűncselekményeket
is büntetni lehessen.
Úgy értem, amikor a nürnbergi perre gondolunk, vagy a második világháború borzalmai után - természetesen ez egy
győztes igazságszolgáltatás volt, természetesen ez a hiba megfertőzte -, de ez volt az első kísérlet az igazságszolgáltatás
megteremtésére, a szabályok felállítására, az emberiség elleni bűncselekmények - vagy ahogy most
itt mondjuk: az emberiség - vagy a háborús bűnök és így tovább.
Mindezek ellenére ez egy kvantumugrás az emberi történelemben.
Ezt ki kell mondani,
és a későbbi esetekre is szabványokat állítottak fel.
Most egy nemzetközi bíróságot hoztak létre, és a nagy országok azt mondják:
Igen, ez nagyon jó, de nekünk nem számít.
Az amerikaiak azt mondják, hogy ha valamelyik katonánkat ott bíróság elé állítják,
az elnök vagy az ország köteles katonai erőt alkalmazni, hogy kiszabadítsa.
És el lehet képzelni, mennyire független egy ilyen bíróság.
Én sem hiszem, hogy az oroszoknak közük van hozzá, de most Putyin ellen folyik eljárás.
Természetesen sok minden politikai indíttatású.
A másik oldalon pedig ott vannak az afrikaiak, mint mondtam, akik azt mondják:
Miért mindig csak mi vagyunk és nem a többiek?
Ezután minden ország eldönti, hogy követi-e ezt az ítéletet vagy sem.
Igen, pontosan. Ez több mint egy gyermekbetegség.
Ezek persze olyan problémák, amelyekkel egy ilyen nemzetközi hatóságnak egyszerűen meg kell küzdenie.
A kérdés az, hogy kénytelenek vagyunk-e egyszerűen együtt élni vele, és a legjobbat kihozni belőle, vagy pedig megpróbálhatjuk
valahogy lépésről lépésre javítani.
Úgy gondolom, hogy ez nagyon kívánatos lenne, de természetesen az is fontos,
hogy ezt a széles globális nyilvánosság igazságosnak tartsa.
Persze, ez sok erőfeszítést igényel; sok mindennek igaznak kell lennie.
A szövetségi államok politikusainak is el kell kötelezniük magukat.
De mint látjuk, a tendencia jelenleg inkább az ellenkezője.
Az igazságszolgáltatás szinte a hatalmon lévők eszközévé degenerálódik.
Rendkívül problematikus
fejlemény, nem igaz?
Úgy értem, még... láttam már ilyet Németországban, ahol a belügyminiszter a titkosszolgálatot használja a népszerűtlen köztisztviselők ellen.
- Látjuk, hogy egy olyan abszolút becsületes embert, mint Hans-Georg Maaßen, megbüntetnek,
mert egyszerűen megengedte magának, hogy véleményt nyilvánítson.
Ezek ... - Vagy akár egész pártok, igaz?
Úgy értem, ha egy párt olyan domináns, mint most az AfD, akkor egy demokráciában még csak nem is gondolhatunk a betiltására.
Úgy értem, az Önök alaptörvényének 20. cikke ezt mondja ki: Minden állami hatalom a néptől ered.
Más szóval, az emberek választják meg a kormányt, és nem fordítva...
... Igen, így kellene lennie.
Igen, de úgy gondolom, hogy manapság az ilyen triviális dolgok nem egyértelműek.
Vagy van egy vita: "Igen, lehet-e demokrácia felülről lefelé?
' ... Nem, neked kell demokráciát szerezned.
A hatalmon lévőknek nincs több hatalmuk felettünk, mint amennyit mi adunk nekik.
És ezért újra és újra meg kell küzdened.
Tehát nem kapjuk ingyen a demokráciát,
nem kapjuk ingyen a szabadságot.
Amikor azt mondjuk, hogy 75 éve az emberi jogok. Ez mind szép és jó.
De ez valójában csak az ENSZ katalógusa, amit 75 évvel ezelőtt mondtunk, amikor
december 10-én ünnepeltük az évfordulót.
De annak megértése, hogy ezek a jogok születési jogok, amelyek azért illetnek meg minket, mert emberek
vagyunk! Ezt vissza kell vinnünk az emberek fejébe!
És láttuk Corona esetében, hogy a politikusok viselkedtek...
Néha arra kellett gondolnom, hogy kisfiúként hogyan játszottam
a Märklin vasúttal, ahol a vonatokat egy Trafóval gyorsabbá
vagy lassabbá tudtam tenni, és hogyan
bánnak ma a polgári szabadságjogainkkal.
Dobnak nekünk egy darabot, és azt mondják: "Igen, véget vetünk neki", kitűznek egy időpontot, amikor az alkotmány újra érvénybe lép.
Egy alkotmánynak vagy egy alaptörvénynek azonban sziklának kell lennie a hullámokban, és pontosan
kell érvényesülnie a viharos időkben.
Nem függhet a politikától, hogy mikor érvényes az alkotmány.
Az ilyen kérdések egyáltalán nem kerülnek megvitatásra.
Ezt rendkívül veszélyesnek tartom.
Karl Schmitt azt mondta, hogy a szuverenitás azoké, akiknek szükségállapot áll rendelkezésükre.
És most láttuk, hogy ez nyilvánvalóan a kormányzat és a kormány.
A szükségállapotból hasznot húznak, és ezért kihirdethetik azt.
És a törvénynek ez a teljes korrupciója még tovább megy.
Úgy értem, amikor most azt látom Németországban, hogy egy kormány komolyan szükségállapotot akar kihirdetni,
és szükségállapotot akar kihirdetni, hogy elfogadjon egy alkotmányellenes költségvetést,
akkor nem állunk messze az önkénytől, mert
ez önkény.
Persze, ez
látszik az emberek elégedetlenségén is, a közvélemény-kutatási
adatok a pincében vannak, mint még soha,
de ez megvan, ha jól értem...
Semmi sem történik, semmi sem történik.
Ez az őrület, hogy szükség van
erre az ellenpublicitással kapcsolatos dologra.
Vagy talán már egyetértünk abban, hogy ez nem lehetséges.
De hol vannak a nagy médiumok, amelyek egyszerűen csak feltesznek néhány kérdést?
Úgy értem, vannak olyan emberek, akik most... beleértve a szövetségi kancellárt is, tényleg nem akarom annyira
megsérteni ezeket az embereket, ez nem az én dolgom svájci állampolgárként, de súlyos
korrupciós vádak vannak, például ezzel a cum-ex-történettel kapcsolatban.
És nem emlékszik.
Egyszerűen csak azt mondja: nem emlékszem, és ezzel a kérdés tisztázódott.
És mindenki lenyeli.
Igen, de helyesebb lenne azt mondani, hogy ha ilyen dolgokra nem emlékszik, akkor talán nem ő a megfelelő személy a szövetségi kancelláriára.
Lehet, hogy valaki mást kell megkérdeznie.
Gondolkodnia kellene rajta.
Igen. Ezt szívesen megtesszük.
Végül is van egy alelnöke, és talán az alelnök az, ami megakadályozza az embereket abban,
hogy leváltsák.
De Zanetti úr, hogy eljussunk a megoldáshoz, ha most már valóban a hatalommal való visszaéléssel
foglalkozunk globálisan és nemzeti szinten is mindenhol, nyilvánvalóan.
Az ön által felsorolt példák mindegyike egyértelműen hatalommal való visszaélés és a diskurzus teljes hiánya.
Más szóval, ez lenne a kiindulópont, ahogy én értem, hogy az embereket valóban
rávegyük arra, hogy újra szabadon gondolkodjanak. Jól értettem?
Hogy megbeszéljék velük. Hogy a vélemények ismét megengedettek.
A vita kultúrája, ez fontos, és meg kell állítani...
Nincs olyan vélemény, amely eleve kizárható, mint erkölcsileg elítélendő. Ez
nem lehetséges.
Engedélyezned kell.
Ön is megcáfolhat egy véleményt.
De ha elveszítjük ezt a kultúrát, akkor a demokráciánk a süllyesztőbe kerül.
Ezt egyszerűen látnunk kell.
És nekünk most volt egy ilyen dolog.
Úgy értem, visszaélni az igazságszolgáltatással, mint hatalmi eszközzel... Felháborodásnak kellene lennie.
Úgy értem, amikor most látom, hogy egy Michael Ballweg kilenc hónapot töltött börtönben,
és ez még a vádemeléshez sem elég.
És ezeket a Reichsbürgereket nem ismerem. Ezek félig őrültek.
De a mi országunkban még mindig szabad ilyennek lenni. Egy szabad országban szabad félig őrültnek lenni.
Nem tudom, hogy pontosan mit csináltak.
De már egy éve börtönben vannak. És még nincs per az asztalon.
Úgy értem, a Habeas Corpus Acte már néhány száz éves.
És nyilvánvaló, hogy a szellemtörténet szempontjából megint visszazökkenünk, mert az állam
egyszerűen minden jogot magának vehet.
Ha bűnözők, akkor meg kell őket büntetni és el kell őket ítélni.
Egyáltalán nincs ellene kifogásom.
Igen, de akkor bizonyítsa be nekik.
De ezek az emberek,... ők is gúnyolódnak rajtad, a rollátoros puccsal és így tovább.
És az az öregasszony, ahogy kiszállt az autóból, és így tovább.
Ez a legnagyobb veszély, amely Németországot fenyegeti, ezektől az emberektől
származik. Ez most megrázza a köztársaságot.
A köztársaságba vetett hit tehát nincs messze.
Igen, valószínűleg így van.
Nagyon szépen összefoglalta.
Zanetti úr, a lényeg az, hogy nyílt vitára van szükségünk.
A vita kultúrájára van szükségünk. Jól értettem.
És a közönségnek címezve: egy olyan vitakultúra, amelyet nem egyszerűen jogászokra és
jogászokra bíznak, hanem akik a saját területükön jogi szinten érvelnek.
És nekünk, a lakosságnak is meg kell tanulnunk újra megvitatni a dolgokat.
Jól értettem, ugye? Ez a jó öreg fékek és ellensúlyok.
[A hatalmi ágak szétválasztásának fenntartására szolgáló rendszer]. Pontosan a hatalmi ágak szétválasztásából.
A hatalmak nem csak elkülönülnek. Ott van még a hatalom gátlása is.
Ezért időről időre fel kell vonulniuk egymás mellett.
Ez a feladat!
De vissza a Coronához.
Úgy értem, a legfontosabb döntéshozó testület ez a híres kapcsoló volt, ezek a Zoom-konferenciák, amelyeket
a miniszterelnöki konferenciák tartottak, a miniszterelnöki konferenciák a miniszterelnökökkel.
Más szóval egy olyan szerv, amelyről az Alaptörvény sehol sem rendelkezik.
A rendkívüli állapotról döntöttek.
És akkor ők maguk a szuverének, hogy Karl Schmittet idézzem.
Ez nem lehet igaz!
Nem, nem, nem, nem.
Egyáltalán nem.
Teljesen gyalázatos.
Igen. Nagyon jó.
Nagyon, nagyon szívesen vesszük figyelembe javaslatait.
Adja ki őket a közönségnek.
Nagyon hálásak vagyunk minden ügyvédnek, aki ezt a csatát vívja.
Azokon a szinteken, ahol nem tudunk, igen, egyáltalán nem lépnék előre.
Ez nem az én világom.
És nagyon hálás vagyok, hogy vannak olyan emberek, mint önök, akik elkötelezettek ebben.
De rájöttem, hogy én is hozzájárulhatok ehhez a vitakultúrához,
hogy megvitassam a körülöttem lévőkkel és továbbadjam.
És nagyon izgatottan várom, hogy holnap mi lesz belőle.
Drukkolunk.
Nagyon sok energiát és erőt fektettem ebbe az eseménybe.
Köszönöm, Zanetti úr.