Klaudio Zanetti ir Šveices jurists un politiķis.
Ar savām ekspertu zināšanām viņš sniedz savu ieguldījumu Koronāro pasākumu rezultātā izdarīto
noziegumu pret cilvēci izmeklēšanas, skaidrošanas, kriminālvajāšanas un novēršanas centrā (ZAAVV).
Klaudio Zanetti sniedza interviju Kla.TV dienu pirms tam, kad federālajā prokuratūrā
Karlsrūē tika iesniegtas gandrīz 600 apsūdzības.
Zanetti kungs, kā Šveices pilsonis ar stabilu Šveices demokrātiju un taisnīgu tiesu sistēmu jūs,
iespējams, ar neizpratni raugāties uz Vāciju.
Ņemot vērā daudzos Vācijas ārstus, kuriem ir liegta profesionālā darbība, atņemta brīvība
un kuri ir zaudējuši iztikas līdzekļus, jo ir pauduši kritisku attieksmi pret koronavīrusa
apkarošanas pasākumiem, ir pamats runāt par tiesisko bankrotu Vācijā.
Likumdošana, jurisdikcija un policijas vara acīmredzami ir kļuvusi par sava veida dzīvi,
nevis kalpo iedzīvotājiem.
Ko Šveice dara labāk, kas padara to veiksmīgāku?
Ko mums, vāciešiem, vajadzētu mācīties no Šveices, ja iespējams?
Ko jūs teiktu, Zanetti kungs?
Tātad, kā jūs teicāt, diemžēl arī mums tas vairs nav pilnīgi stabils.
Mums ir arī dažas erozijas pazīmes, kas mani uztrauc.
Tā tas mums darbojas.
Jā, jā.
Tāpēc es nenoliedzu, ka mums joprojām ir daudz
labāk nekā Vācijā.
Tas jebkurā gadījumā. Ak, jā.
Mums nav vissliktāko pārmērību.
Bet pavisam nesen Twitter bija kaut kas par tiesu sistēmas stāvokli un arī sūdzība par
to, vai mēs tur varam kaut ko panākt, ko mēs tagad cenšamies darīt no ZAAVV.
Un tāpēc man bija skumji redzēt, cik daudzi mani vācu laikabiedri ir zaudējuši
ticību tieslietu sistēmai.
Jā.
Un es uzrakstīju to pašu, un tad Markuss Krals (Markus Krall) man atbildēja, ka problēma ir
nevis tajā, ka ticība tiesu varai ir iedragāta, bet gan tajā,
ka tiesu vara patiesībā nav laba.
Viņam, protams, būtībā bija taisnība, bet ko tas nozīmē, ja
cilvēki vairs netic, ka viņiem kalpo
pareizi?
Tātad, ja jums rodas iespaids, ka, jā, viņi tik un tā dara, ko vēlas;
un persona, kas meklē taisnīgumu, - tieši par to mēs runājam jurista profesijā, tāpēc, vēršoties tiesā, jūs meklējat taisnīgumu.
Šīs tiesības ir jāattīsta.
Un, ja tiek zaudēta ticība, ka tas patiešām notiek un ka likums tiek ievērots, tas ir katastrofāli.
Tas grauj valsti, un tam būs ļoti, ļoti nopietnas sekas.
Es nevaru pateikt, kā to efektīvi labot. Tas prasīs ilgu laiku.
Un, pats galvenais, mums atkal vajag daudz saprātīgu, saprotamu, taisnīgu lēmumu, kuros cilvēki var redzēt,
ka tie ir pareizi: Taču tas nav viss drūms un drūms.
Tātad korekcija ir iespējama, bet pašlaik tas tiešām neizskatās labi.
Mēs tagad esam vienkārši redzējuši
ar Corona, tāpēc tas, kas patiesībā padara mani tik slikta, ir šī kontroles un līdzsvara likvidēšana.
Ja cilvēce jebkad ir sasniegusi kaut ko gudru valsts politikas vai vēstures
jomā, pārvaldības mākslā, tad tas ir bijis valsts dalījums
trijās varās - likumdošanas, izpildvarā un tiesu varā -, un
mums tas ir izdevies ļoti labi.
Jā.
Pēkšņi mēs redzam, ka autoritātes rīkojas tā, it kā viņu rīcībā būtu mūžīgi spēkā
esoša patiesība, un ikviens, kas ir citādāk domājošs, automātiski kļūdās.
Un tas ir ļoti, ļoti bīstami.
Patiesībā tā ir argumentācija, ko mēs pazīstam no galēji kreisajiem, Antifa.
Viņi saka: mēs esam antifašisti, tāpēc,
ja jūs esat pret mums, tad jums jābūt fašistam.
Jā, tieši
tā, tas ir vienkāršs aprēķins.
Jā, bet tā tas notiek šodien.
Un, ja intelektuālais diskurss, strīds, kas būtu jāattīsta, tiek vienkārši
apslāpēts, tad demokrātija ilgtermiņā nevar izdzīvot.
Jūs runājat par iestādēm.
Pieļauju, ka liela nozīme šajā procesā ir arī plašsaziņas līdzekļiem.
Jo tas vienmēr beidzas vienpusēji.
Un tad šī atkāpšanās dabiski izplatās.
Protams, vai ne?
Jā.
Plašsaziņas līdzekļu galvenais uzdevums ir pastāvīgi kontrolēt varu.
Taču, kad ietekmīga persona kaut ko saka, tai tas ir jāsaka refleksīvi: Jā, kāpēc viņš tā saka?
Vai viņam ir slēpti motīvi?
Vai viņš var attaisnot savu teikto?
Un tā tālāk.
Viņam pašam tas būtu jāizskaidro.
Bet, ja kaut ko var vienkārši apgalvot un pasniegt kā evaņģēliju, tad
nevar notikt auglīga attīstība.
Un šeit mums patiešām jābūt uzmanīgiem. Pretējā gadījumā mēs daudz ko zaudējam.
Mēs virzāmies absolūtisma virzienā;
ka tas tika atcelts, kad karalis varēja teikt - es esmu valsts
- mēs to vairs nevēlamies.
Bet es domāju, ka Luijs XIV. varētu pateikt, kādiem vajadzētu būt noteikumiem, vispārīgi abstraktiem noteikumiem.
Viņš varēja tos īstenot uzreiz.
Un, ja kāds viņam nepatika, viņš tikpat viegli varēja viņu ieslodzīt cietumā.
Taču rodas iespaids, ka daži cilvēki Berlīnē labprāt to atkal ieviestu.
Un, ja pat tiesas un visi pārējie tam piekrīt, un plašsaziņas līdzekļi neuzdod nekādus kritiskus jautājumus.
Piemēram, es nevaru atcerēties, ka Merkeles kundzei kādreiz būtu bijis
jāatbild uz kritisku jautājumu.
Jā, es precīzi saprotu, ko jūs domājat. Jebkurā gadījumā.
Es zinu, ka jūs personīgi strādājat pret šo atkāpšanos, ko jūs
tikko pieminējāt un kas ir kļuvusi
plaši izplatīta iedzīvotāju vidū, šo neticību tiesu varai.
Vai arī viens no instrumentiem ir tiešā demokrātija, kuru jūs novērtējat un pie kuras jūs strādājat.
Tas ir kolektīvs.
Tieši tāpēc Šveicē nav tiešās demokrātijas pārvaldes formas, kā dažkārt mēdz
teikt, bet gan daļēji tiešās demokrātijas. Mums tur ir arī parlaments.
Vai arī referenduma demokrātija, kas patiesībā ir vēl labāk.
Jo referendums vācu valodā faktiski nozīmē tautas nobalsošanu.
Un šeit, Šveicē, referendums nozīmē tautas nobalsošanu.
Tātad referenduma rīkošana nozīmē parakstu vākšanu.
50 000 parakstu 90 dienu laikā jūs varat piespiest valdību balsot.
Un tas patiesībā ir kolektīvs. Iespējams, tāpēc Šveices politiķi ir nedaudz mierīgāki.
Tātad ne katrs jautājums ir par nāvi un dzīvību,
kā tas dažkārt notiek Vācijā.
Un jums vienmēr ir iespēja - parasti četras reizes gadā - izlaisties pie vēlēšanu urnām.
Arī tas ir saprātīgi, un arī tas ir ļoti būtiski.
Par to es pārliecinājos nesen, kad varēju izrādīt Tīringenes delegācijai kantona padomi Cīrihē
un pēc tam Nacionālo padomi Bernē, un viņi bija ļoti
pārsteigti par mūsu savstarpējo
sadarbību.
Tā, piemēram, bija viena no kreisās puses, zaļa un visa,
un viņa nāca un priecājās, ka esmu atgriezies.
Mēs skūpstījāmies un viss, un viņi visi bija pārsteigti. Es saku, ka Šveicē tas ir pilnīgi normāli.
Tā kā atkal ir balsojumi, mēs esam kopā.
Tad, iespējams, pēc trim mēnešiem atkal būs pretēji viedokļi,
bet tie ir daudz neviennozīmīgāki, un mēs īsti nezinām šīs nometņu cīņas
šādā veidā.
Ļoti labi, paldies.
Zanetti kungs, paldies par jūsu komentāriem.
Viens no līdzekļiem, ko jūs arī izmantojat, ko jūs atbalstāt, vai projekts, kas ir tuvs
jūsu sirdij, ir demonstrācija un arī 599 kriminālatbildības iesniegšana
rīt, 2023. gada 10. decembrī, kas ir
75. Cilvēktiesību diena.
Manuprāt, šis būs vēsturisks notikums.
Jūs esat iesaistīts šajā procesā, jūs palīdzējāt ierosināt šo krimināllietu.
Un tagad jautājums būtu šāds: Ja Vācijas tiesu vara, t.i., Federālā prokuratūra, pienācīgi
neizskatīs šīs 599 lietas, kas tiks nodotas rīt - kas vēlreiz uzsvērtu Vācijas tiesu sistēmas
bankrotu -, tad saskaņā ar Cilvēktiesību hartu vāciešiem būs iespēja iesniegt
apsūdzības Starptautiskajā Krimināltiesā Hāgā.
Kā jūs domājat, kādas ir izredzes panākt, ka tiek notiesāti atbildīgie par obligātās vakcinācijas
likumīgu ieviešanu veselības aprūpes iestādēs un Vācijas bruņoto spēku karavīru
vidū, kā arī saņemt kompensāciju no atbildīgajiem?
Ļoti ambiciozs jautājums.
Nu, pirmkārt, būtu bijuši vēl divi sludinājumi, bet pa to laiku ir
miruši divi Bundestāga deputāti.
Mēs precīzi nezinām, kas tas bija, bet, protams, tā varēja būt
vainags vai vakcinācija.
Mēs neraktualizējam šīs reklāmas jautrības pēc.
Patiesībā tas ir ļoti, ļoti nopietns jautājums,
un mēs vienkārši sapratām, ka ir ieguldīts daudz pūļu.
ZAAVV vēlas pievērsties arī kriminālvajāšanai.
Taču mēs esam sapratuši, ka visā šajā "Corona" stāstā ir ļoti daudz jautājumu.
Un tad jūs bieži sastopaties ar pierādījumu procesiem vai procesuālo vēsturi, kas ir ļoti sarežģīta.
Ralfam Ludvigam patiesībā bija ģeniāla atziņa, ka Bundestāgs
ir darījis un izlēmis lietas, kuras tam ir
aizliegts darīt.
Un viņš patiešām pievērsās pamatiem, proti, slavenajam Pamatlikuma 1. pantam:
Cilvēka cieņa ir neaizskarama.
Jā.
Tad mēs sev teicām, ka aizmirsīsim par visu, par šiem sīkumiem, arī par vakcīnas
bojājumiem u.c., lai gan tie, protams, var būt ļoti slikti tiem, kurus tie skar.
Taču tagad mums tie ir jāatliek.
Mēs esam teikuši, ka koncentrējamies uz visnopietnāko pārkāpumu,
un tas ir obligātā vakcinācija.
Nav svarīgi, vai tas ir saistīts ar iestādēm, vai tikai ar
Vācijas bruņotajiem spēkiem, vai kā citādi.
Tā ir vienkārši ideja, ka valsts kādam norāda, ko injicēt zem ādas.
Tas nav iespējams.
Un būtībā Federālā Konstitucionālā tiesa šo jautājumu
izlēma jau sen.
Jo tajā bija teikts:
Valstij nav tiesību vērtēt cilvēku dzīvības.
120 Viņš to nedrīkst darīt.
Ir vairāki slaveni gadījumi.
Jūs atceraties, ka pēc 11. septembra notikumiem Vācijas Bundestāgs arī pieņēma likumu, kas valdībai
būtu ļāvis notriekt lidmašīnu, kas dodas uz kādu apdzīvotu reģionu, uz pilsētu.
Un advokāts Širaha kungs, viņš uztaisīja slaveno televīzijas izrādi, teātra izrādi - šķiet,
ka tā saucās "Terors".
Tieši tur notiek šī lieta.
Nolaupīta lidmašīna dodas uz cilvēku pilnu futbola stadionu.
Un tagad jautājums: vai pilotam ir atļauts to notriekt vai nē?
Viņa lugā, teātrī, jautājums ir šāds: vai komandierim, kurš deva rīkojumu slēgt karaspēku,
vajadzētu būt notiesātam vai attaisnotam?
Interesanti bija tas, ka televīzijas auditorija, protams, pārsvarā atbalstīja, apmēram 90 procenti, bet
Šveicē, manuprāt, tie bija tikai apmēram 80 procenti. Jā, viņam ir taisnība, jums viņš ir jānošauj.
Viņi saka: "Mēs izglābjam vairāk dzīvību, nekā iznīcinām lidmašīnās.
Daži Bundestāga politiķi vērsās tiesā pret šo juridisko pamatu,
ko Bundestāgs tolaik pieņēma. Federālā tiesa norādīja:
Jā, šāds likums nav pieļaujams, jo valsts nedrīkst noteiktām cilvēku dzīvībām piešķirt lielāku vērtību nekā citām.
Valstij ir jāaizsargā dzīvība, un tā nedrīkst teikt:
Jā, ja es varu tam ietaupīt tūkstoš, tad tagad varu upurēt desmit.
Tas nav iespējams, jo tas ir klajš (skaidrs, acīmredzams) pārkāpums pret cilvēka cieņu.
Tas ir jūsu sākumpunkts.
Prom no individuālā gadījuma, no kaitējuma vai no tā, kas ir patiešām
slikts, uz ko jums nepatīk skatīties.
Jā, tieši tā.
Bundestāgs jau toreiz, kad pieņēma lēmumu, zināja, ka būs nāves gadījumi.
Jūs to esat pieņēmuši.
Jūs teicāt, ka mēs glābjam vairāk cilvēku.
Taču tieši uz šo apsvērumu viņiem nav tiesību.
Ir arī vēl viens gadījums, slavenā Gefgena lieta, zēna
Jakoba Metzlera nolaupīšana.
Mhm.
Vai Metzers, es vairs neesmu īsti pārliecināts.
Viņš tur tika nolaupīts.
Policija uzskatīja, ka zēns joprojām ir dzīvs.
Viņi bija notvēruši ķīlnieku sagūstītāju un vēlējās uzzināt, kur atrodas zēns.
Un tad policijas priekšnieks teica: mums ir jāgriež viņam plauksta un tā tālāk,
līdz viņš mums pateiks, kur ir zēns.
Līdz tam nenonāca.
Zēns tika atrasts, bet diemžēl viņš jau bija miris.
Tas radīja jautājumu, vai šī policijas priekšnieka rīcība
bija pamatota vai ne.
Tiesu iestādes teica: nē,
šeit ir pārkāpta sarkanā līnija, tas
nav pieņemami.
Un tagad visi šie cilvēki šeit atkal saka: ja mēs būtu šī zēna vecāki, mēs paši
būtu paņēmuši nazi
un palīdzējuši viņam izkļūt.
Taču tieši tāpēc mums ir tiesiskums.
Mēs ņemam šo jautājumu, mēs nevēlamies asins pūķi.
Šī ir arhaiska tiesību sistēma.
Mēs vēlamies sistēmu, kurā valsts šo uzdevumu veic vispārējās interesēs
un ievēro noteiktus noteikumus.
Viens no šiem noteikumiem ir cilvēka cieņa un no tās izrietošais spīdzināšanas aizliegums.
Šajā lietā Federālā Konstitucionālā tiesa apstiprināja policijas komandierim piespriesto
sodu, lai gan tas bija diezgan maigs.
Pēc tam lieta nonāca Eiropas Cilvēktiesību
tiesā, un arī tā to apstiprināja.
Viņi pat rakstīja:
Šo sarkano līniju nedrīkst pārkāpt pat tad, ja tiktu apdraudēti paši valsts pamati, proti, ja no tā būtu atkarīga valsts izdzīvošana.
Neticami.
To, ko viņi darīja, nevar formulēt skaidrāk.
Mūsu uzdevums tagad būs uzsākt šo diskusiju un teikt: vai jūs patiešām
zināt, ko esat izdarījuši ar šo obligāto
vakcināciju?
Jūs graujat cilvēka cieņu.
Un Pamatlikums un citas tiesību sistēmas, tostarp Eiropas Cilvēktiesību deklarācija
un ANO Cilvēktiesību deklarācija, vienkārši novelk
robežu. Tas ir kategorisks imperatīvs.
Un, ja mēs sākam relativizēt, tas kļūst ārkārtīgi bīstami.
Es vēlos redzēt šo politiķi vai federālo prokuroru.
Iespējams, viņi kaut ko izdomās.
Viņi var teikt, ka uz viņiem nevar izdarīt spiedienu vai ka mēs esam pieļāvuši kādu formālu kļūdu, vai arī viņi kaut ko izdomās.
Taču mūsu uzdotais jautājums ir ļoti svarīgs.
Un mums ir jāuzstāj, ka mēs sakām: Šeit to nevar vienkārši ignorēt.
Runa ir par slaveno Pamatlikuma 1. pantu. Un nav nekā, ko relativizēt.
Pat ja ar vakcīnu būtu iespējams pasargāt 80 miljonus, 100 miljonus vai 500 miljonus cilvēku,
sarkanā līnija joprojām pastāvētu.
Tas ir ļoti interesanti.
Jūs nevarat teikt: mēs ietaupām dažus un upurējam dažus pretī.
Es domāju, mēs atkal esam kā tad, kad viduslaikos pūķiem
tika mestas jaunavas.
Tas vienkārši nav iespējams.
Tā ir ideju vēstures attīstības tendence, ka mēs vienkārši nosakām valsts robežas.
Cilvēka cieņa arī nosaka valstij robežas, kuras tā nedrīkst pārsniegt.
Ierobežojumi, ko viņš pats sev ir noteicis.
Jā... vienmēr jābūt uzmanīgiem,
valstij nav tik daudz laba.
Valstij vienmēr ir jāpanāk, lai tā ievērotu robežas.
Bet tas ir arī otrajā teikumā:
Varas iestādēm, t.i., valstij un visām valsts iestādēm, ir pienākums ievērot šo cieņu.
Jo tas ir interesanti.
2. punkts nekad nav minēts.
Protams, tas faktiski attiecas tikai uz valsts iestādēm.
Un tieši par to viņiem nerūp.
Un tas ir ļoti bīstami.
Un tagad mēs vienkārši vēlamies jums uzspiest šo diskusiju.
Tagad jums ir jāpauž sava nostāja:
Kāpēc jūs domājat, ka jums ir tiesības relativizēt
vai grozīt Pamatlikuma 1. pantu?
Tagad, ja jūs atradīsiet kādu iemeslu, lai teiktu: nē, tas mūs neinteresē, mēs ar
to nenodarbosimies. - ar ko mums diemžēl ir jārēķinās - ceļš uz Hāgu ir atvērts.
Un mēs arī meklējam valstis, kas mūs atbalstītu šajā procesā,
jo tad ir jāiesaistās.
Un, protams, ir arī Āfrikas valstis, kas, piemēram, ir ieinteresētas pievienoties,
jo arī tām ir apnicis, ka Hāgā tiek tiesāti tikai melnādainie
afrikāņi.
Viņi arī saka: jā, Rietumos ir daži gangsteri, kas to ir pelnījuši.
Un aplūkosim.
Tādējādi federālais prokurors faktiski ir neērtā situācijā, jo viņam ir jāpieņem lēmums:
Vai mēs vēlamies, tā sakot, noskaidrot šo jautājumu iekšēji un teikt - jā, mums patiešām
ir jārīkojas, mums ir jāstrādā pie tā;
Mums būs arī jāaizver vainīgās personas vai jāsauc tās pie atbildības - vai arī
jūs vēlaties, lai jūs apgrūtina fakts, ka visa šī lieta pēc tam tiks risināta starptautiskā
līmenī pasaules sabiedrības uzraudzībā?
Jā, ļoti interesanti.
Bet būtība ir tāda, ka jūs apgriežat galus un šos noteikumus, ko valsts ir radījusi vai kur tā
ir teikusi, ļoti juridiskos spriedumos, ka, lai aizsargātu pat tikai vienu vai pat tikai vienu
miljonu cilvēku, jūs nedrīkstat ieviest neko, kas savukārt apdraud tikai vienu cilvēku.
Man šķiet ļoti interesanti, ka jūs to apgriežat un uzbrūkat.
Citiem vārdiem sakot, jūs jau dodat tam lielas izredzes,
Es runāju par loģisku argumentāciju, citādi jūs šeit nebūtu.
No intelektuālā argumentācijas viedokļa lieta man ir skaidra.
Jums būs jāizdomā kaut kas, kā to izskaidrot.
Iespējams, jūs ar parasto vieglprātību teiksiet: jā, jā, jā, mums nav ne
jausmas par jurisprudenci un tā tālāk.
Bet tieši tur! - Es gribu teikt, ka daži likuma noteikumi ir formulēti tik
vienkārši, ka ikviens tos saprot.
- Īpaši man patīk vēl viens aspekts - tur nav cenzūras.
Es domāju, ka nevarētu būt vieglāk formulēt tiesību normu.
Taču es redzu, ka daudziem vācu politiķiem ir lielas grūtības to saprast.
Nensijas Fezeres kundzei ir vienalga, kas tur rakstīts.
Viņa saka: Jā, mēs cenzējam tikai jūsu aizsardzībai.
Kad es skatos Kla.TV - tur runā visi tie dīvainie pidīši un tamlīdzīgi, mums
ir jāaizsargā iedzīvotāji no tā.
Tāpēc, protams, mēs ar jums domājam labi.
Un - nē, konstitūcija
ir pilnīgi skaidra - tas
nenotiek!
Un šīs tiesības uz aizstāvību uzliek valstij pienākumu pieļaut tieši to,
kas ir pilnīgi pretēji tās principiem.
Ja viņš apstiprina tikai to, ko pats uzskata par labu, tā nav brīvība.
Nē.
Nē, viņam tas ir jāatrod, ... Izklausās loģiski.
...kur viņi dusmojas pret to un saka, jā, viņiem ir tiesības; - vai slavenais Voltēra teiciens:
Pat ja es nosodu to, ko jūs sakāt, es vēlos par to atdot savu dzīvību un cīnīties, lai jūs to varētu teikt.
Tāds ir Brīvības partijas princips.
Ļoti jauks citāts;
jā. - Zanetti kungs, liels paldies par jūsu komentāriem.
Kas notiks ar 599 apsūdzībām, ja izrādīsies, ka Starptautiskā
Krimināltiesa nav neatkarīga,
t.i., ja šī jurisdikcija pienācīgi neizskata šos
noziegumus pret cilvēci?
Jo ir jābūt kādam veidam, kā kaut kad un kaut kādā veidā novērst šādu
noziegumu turpināšanos nākotnē.
Jūs pievēršaties citam svarīgam jautājumam - tiesu varas neatkarībai.
Arī Šveicē mēs vienmēr strīdamies par to, kā to vislabāk sasniegt.
Un šāda starptautiska organizācija, protams, nekad nav pilnīgi neatkarīga.
Taču tas ir mēģinājums sodīt pat par smagiem noziegumiem saskaņā
ar starptautiskajām tiesībām.
Kad mēs domājam par Nirnbergas procesu vai par Otrā pasaules kara šausmām - protams, tas bija
uzvarētāja taisnīgums, protams, tas ir aptraipīts ar šo trūkumu, taču tas bija pirmais
mēģinājums izveidot taisnīgumu, noteikt noteikumus, noziegumus pret cilvēci - vai,
kā mēs tagad te sakām, cilvēcību - vai kara noziegumus un tā tālāk.
Neraugoties uz visu, tas ir milzīgs lēciens cilvēces vēsturē.
Tas ir jāsaka, un
standarti tika noteikti arī vēlākajām lietām.
Tagad ir izveidots starptautisks tribunāls, un lielās valstis saka:
Jā, tas ir ļoti labi, bet mums tas nav svarīgi.
Amerikāņi saka, ka gadījumā, ja kāds no mūsu karavīriem tiek tur tiesāts, prezidentam
vai valstij ir pienākums izmantot militāru spēku, lai viņu atbrīvotu.
Un jūs varat iedomāties, cik neatkarīga ir šāda tiesa.
Es arī nedomāju, ka krievi ir iesaistīti, bet tagad pret Putinu ir ierosināta tiesvedība.
Protams, daudz kas ir politiski motivēts.
Un, no otras puses, mums ir afrikāņi, kuri, kā jau teicu, saka:
Kāpēc vienmēr tikai mēs, nevis citi?
Katra valsts pēc tam izvēlas, vai ievērot šo spriedumu.
Jā, tieši tā. Šī ir kas vairāk nekā tikai bērnības slimība.
Šīs, protams, ir problēmas, kas šādai starptautiskai iestādei vienkārši rodas.
Jautājums ir par to, vai mēs esam spiesti ar to vienkārši sadzīvot un gūt no tā vislabāko, vai arī mēs
varam kaut kā mēģināt to soli pa solim uzlabot.
Manuprāt, tas būtu ļoti vēlams, taču, protams, ir arī svarīgi,
lai plaša pasaules sabiedrība to uztvertu kā taisnīgu.
Protams, tas prasa daudz pūļu; daudz kam ir jābūt pareizam.
Arī federālo zemju politiķiem ir jāuzņemas saistības.
Taču, kā redzams, pašlaik tendence ir drīzāk pretēja.
Tiesu vara gandrīz pārvēršas par varas pārstāvju instrumentu.
Ļoti problemātiska
attīstība, vai ne?
Es pat... Esmu to redzējis Vācijā, kur iekšlietu ministrs izmanto slepeno dienestu pret nepopulāriem ierēdņiem.
- Mēs redzam, kā tāds absolūti godājams cilvēks kā Hanss Georgs Māsens
tiek sodīts par to, ka viņš vienkārši atļāvās paust savu viedokli.
Tie ir ... - Vai pat veselas partijas, vai ne?
Ja partija ir tik dominējoša kā AfD, tad demokrātiskā valstī nevar pat domāt par tās aizliegšanu.
Tas ir teikts jūsu pamatlikuma 20. pantā: Visa valsts vara nāk no tautas.
Citiem vārdiem sakot, tauta ir tā, kas ievēl valdību, nevis otrādi... ...
Jā, tā tam vajadzētu būt.
Jā, bet es domāju, ka šodien trūkst skaidrības par šādām triviālām lietām.
Vai arī notiek diskusija: "jā, vai mums var būt demokrātija no augšas uz leju?
' ... Nē, jums ir jāpanāk demokrātija.
Tiem, kas ir pie varas, nav lielākas varas pār mums, kā vara, ko mēs viņiem piešķiram.
Un par to ir jācīnās atkal un atkal.
Tātad jūs nesaņemat demokrātiju par
velti, jūs nesaņemat brīvību par velti.
Kad mēs sakām 75 gadi cilvēktiesībām. Tas viss ir labi.
Taču patiesībā tas ir tikai ANO katalogs, ko mēs minējām pirms 75 gadiem,
kad 10. decembrī svinējām gadadienu.
Bet izpratne par to, ka šīs tiesības ir dzimtās tiesības, kas mums pienākas, jo esam cilvēciskas
būtnes! Mums tas ir jāatgriež cilvēku galvās!
Un mēs redzējām, ka Koronas gadījumā politiķi rīkojās...
Dažreiz man nācās domāt par to, kā es kā mazs puika spēlējos ar
Märklin dzelzceļu, kur ar transformatoru varēju likt vilcieniem
braukt ātrāk vai lēnāk, un par to, kā
viņi šodien izturas pret mūsu pilsoniskajām brīvībām.
Viņi met mums pa gabalu un saka: "Jā, mēs to izbeigsim." Viņi nosaka datumu, kad konstitūcija atkal stāsies spēkā.
Tomēr konstitūcijai vai pamatlikumam ir jābūt kā klintij, kurai ir jābūt akmenim uz viļņa, un tai
ir jābūt piemērojamai tieši vētrainos laikos.
Konstitūcijas piemērošana nevar būt atkarīga no politikas.
Šādi jautājumi vispār netiek apspriesti.
Man tas šķiet ārkārtīgi bīstami.
Karls Šmits teica, ka suverenitāte pieder tiem, kuru rīcībā ir ārkārtas stāvoklis.
Un tagad mēs redzam, ka tā acīmredzot ir administrācija un valdība.
Tās gūst labumu no ārkārtas stāvokļa, tāpēc var to izsludināt.
Un šī pilnīgā likuma sagrozīšana iet vēl tālāk.
Ja tagad Vācijā es redzu, kā valdība nopietni cenšas panākt ārkārtas stāvokli un vēlas
izsludināt ārkārtas stāvokli, lai pieņemtu antikonstitucionālu budžetu,
tad mēs neesam tālu no patvaļas, jo
tā ir patvaļa.
Protams, to
var redzēt cilvēku neapmierinātībā, aptauju reitingi
ir pagrabā kā nekad agrāk, bet, ja es
jūs pareizi saprotu, mums tas ir...
Nekas nenotiek, nekas nenotiek.
Tā ir traka lieta, ka tai
ir vajadzīga šī pretreklāma.
Vai varbūt mēs jau esam vienojušies, ka tas nav iespējams.
Bet kur ir lielie plašsaziņas līdzekļi, kas vienkārši uzdod dažus jautājumus?
Es gribu teikt, ka mums ir cilvēki, kuri tagad... tostarp federālais kanclers, es patiešām nevēlos tik ļoti
aizvainot šos cilvēkus, tas nav mana kā Šveices pilsoņa kompetence, bet ir nopietni
aizdomas par korupciju, piemēram, saistībā ar šo cum-ex stāstu.
Un viņš to neatceras.
Viņš vienkārši saka: es neatceros, un ar to viss ir skaidrs.
Un visi to norij.
Jā, bet pareizāk būtu teikt, ka, ja viņš nevar atcerēties šādas lietas, tad, iespējams, viņš nav īstais cilvēks federālās kancelejas amatam.
Iespējams, jums būs jājautā kādam citam.
Viņam vajadzētu par to padomāt.
Jā. Mēs ar prieku to darīsim.
Galu galā viņam ir viceprezidents, un, iespējams, tieši viceprezidents ir tas, kas neļauj
cilvēkiem viņu gāzt.
Bet, Zanetti kungs, lai nonāktu pie risinājuma, ja mēs tagad patiešām saskaramies ar varas ļaunprātīgu
izmantošanu globālā un arī nacionālā mērogā, acīmredzot visur.
Visi piemēri, kurus jūs tikko minējāt, ir acīmredzama varas ļaunprātīga izmantošana un pilnīgs diskursa trūkums.
Citiem vārdiem sakot, tas, kā es to saprotu, būtu sākumpunkts, lai cilvēki
atkal sāktu domāt brīvi. Vai es jūs pareizi sapratu?
Lai jūs viņus pārrunātu. Ka viedokļi atkal ir atļauti.
Debašu kultūra, tā ir svarīga, un mums ir jāpārtrauc...
Nav viedokļa, kuru jau no paša sākuma varētu izslēgt kā morāli nosodāmu. Tas
nav iespējams.
Jums tas ir jāļauj.
Jūs varat arī atspēkot kādu viedokli.
Taču, ja mēs zaudēsim šo kultūru, mūsu demokrātija ies bojā.
Mums tas vienkārši ir jāredz.
Un mums nupat bija tāda lieta.
Proti, ļaunprātīga tiesu varas kā varas instrumenta izmantošana... Būtu jākļūst kliedzienam.
Kad tagad redzu, ka kāds Maikls Ballvegs cietumā pavadīja deviņus mēnešus, bet ar
to nepietiek pat apsūdzības izvirzīšanai.
Un šos reihsburgiešus es nepazīstu. Viņi ir puslīdz traki.
Taču mūsu valstī jūs joprojām varat būt tāds. Brīvā valstī jums ir atļauts būt puslīdz trakam.
Es nezinu, ko tieši viņi darīja.
Bet viņi jau gadu atrodas cietumā. Un vēl nav iesniegta neviena prasība.
Habeas Corpus Acte ir jau vairākus simtus gadu vecs.
Un mēs acīmredzot atkal esam atmesti atpakaļ intelektuālās vēstures ziņā, jo valsts var
vienkārši piesavināties sev visas tiesības.
Ja viņi ir noziedznieki, viņi ir jāsoda un jāsoda.
Man nav nekā pret to.
Jā, bet tad pierādiet viņiem to.
Bet šie cilvēki... viņi arī izjokos tevi, ar to apgāšanos ar rullīti un tamlīdzīgi.
Un tā vecā sieviete, kā viņa izkāpa no mašīnas, un tā tālāk.
Tās ir lielākās briesmas, kas šobrīd apdraud Vāciju, un tās nāk no šiem
cilvēkiem. Tas tagad satricina Republiku.
Tātad ticība republikai nav tālu.
Jā, iespējams, tā ir taisnība.
Ļoti labi apkopots.
Zanetti kungs, galvenais ir tas, ka mums ir vajadzīga atklāta diskusija.
Mums ir vajadzīga debašu kultūra. Es jūs pareizi sapratu.
Un auditorijai adresēts: strīdu kultūra, kas nav vienkārši deleģēta juristiem
un juristiem, bet kas savā jomā argumentē juridiskā līmenī.
Un arī mums, iedzīvotājiem, ir jāiemācās atkal diskutēt.
Es jūs pareizi sapratu, vai ne? Tā ir vecā labā kontroles un līdzsvara sistēma.
[Sistēma varas dalīšanas saglabāšanai]. Tieši no varas dalīšanas principa.
Pilnvaras ir ne tikai nodalītas. Ir arī varas kavēšana.
Tāpēc viņiem laiku pa laikam ir jādodas pārgājienos vienam ar otru.
Tas ir uzdevums!
Bet atpakaļ pie Corona.
Nozīmīgākā lēmējinstitūcija bija šī slavenā maiņa, šīs
Zoom konferences, ministru konferences ar premjerministriem.
Citiem vārdiem sakot, iestāde, kas nekur Pamatlikumā nav paredzēta.
Viņi pieņēma lēmumu par ārkārtas stāvokli.
Un tad viņi paši ir suverēni, pārfrāzējot Karlu Šmitu.
Tas nevar būt pareizi!
Nē, nē, nē.
Pilnīgi noteikti nē.
Pilnīgi apkaunojoši.
Jā. Ļoti labi.
Mēs ļoti, ļoti labprāt ņemsim vērā jūsu ieteikumus.
Izsniedziet tās auditorijai.
Mēs esam ļoti pateicīgi ikvienam advokātam, kas cīnās šajā cīņā.
Tajos līmeņos, kuros mēs to nevaram, jā, es nemaz nepanākšu progresu.
Tā nav mana pasaule.
Un es esmu ļoti pateicīga, ka ir tādi cilvēki kā jūs, kuri ir apņēmušies to darīt.
Taču es esmu sapratis, ka varu dot savu ieguldījumu šajā diskusiju
kultūrā, diskutēt par to ar apkārtējiem un nodot to tālāk.
Un es ar nepacietību gaidu, kā rītdien viss izdosies.
Mēs turam īkšķus pāri.
Es patiešām ieguldīju daudz enerģijas un spēka šajā pasākumā.
Paldies, Zanetti kungs.