Claudio Zanetti este un avocat și politician elvețian.
Prin cunoștințele sale de specialitate, contribuie la Centrul de investigare, clarificare, urmărire
penală și prevenire a crimelor împotriva umanității cauzate de măsurile Corona (ZAAVV).
Claudio Zanetti a fost intervievat de Kla.TV cu o zi înainte ca cele aproape 600 de acuzații
penale să fie depuse la Parchetul Federal din Karlsruhe.
Dle Zanetti, în calitate de cetățean elvețian cu o democrație elvețiană solidă și un sistem judiciar
corect, probabil că priviți Germania cu nedumerire.
Având în vedere numeroșii medici germani care au fost excluși din profesia lor, privați de libertate
și care și-au pierdut mijloacele de trai din cauza poziției lor critice față de măsurile
privind coronavirusul, este corect să vorbim de un faliment judiciar în Germania.
Legislația, jurisdicția și puterea polițienească au căpătat în mod evident o viață proprie în
loc să fie în slujba populației.
Ce face Elveția mai bine, de aceea funcționează acolo?
Ce ar trebui să învățăm noi, germanii, de la Elveția, dacă este posibil?
Ce ați spune, domnule Zanetti?
Deci, așa cum ați spus, din păcate, nici pentru noi nu mai este complet solidă.
Avem și anumite semne de eroziune care mă îngrijorează.
Așa funcționează pentru noi.
Da, da.
Deci nu voi nega faptul că stăm mult mai bine
decât în Germania.
Asta în orice caz. Ah, da.
Noi nu avem cele mai grave excese.
Dar chiar recent a apărut ceva pe Twitter despre starea sistemului judiciar și, de asemenea, cu
plângerea dacă putem realiza ceva acolo, ceea ce încercăm acum să facem de la ZAAVV.
Așa că m-a întristat să văd cât de mulți dintre contemporanii mei germani și-au pierdut
încrederea în sistemul judiciar.
Da.
Și eu am scris același lucru, iar Markus Krall mi-a răspuns și a spus că problema nu este
că încrederea în sistemul judiciar a fost zdruncinată, ci că
sistemul judiciar nu este bun.
În principiu, avea dreptate, desigur, dar, vreau să spun, ce înseamnă asta
dacă oamenii nu mai cred că sunt serviți
corect?
Așa că, dacă aveți impresia că, da, oricum fac ce vor;
și persoana care caută dreptate, despre asta vorbim în profesia de avocat, deci atunci când te duci la tribunal, cauți dreptate.
Dreptul trebuie să fie cultivat.
Și dacă se pierde convingerea că acest lucru se întâmplă cu adevărat și că legea este respectată, atunci acest lucru este dezastruos.
Iar acest lucru subminează statul și va avea consecințe foarte, foarte grave.
Nu pot spune cum să corectez acest lucru în mod eficient. Acest lucru va dura mult timp.
Și, mai presus de toate, avem nevoie din nou de o mulțime de decizii rezonabile, ușor de înțeles, corecte, în care oamenii să
vadă că au dreptate: Dar nu este vorba numai de răutate și tristețe.
Așadar, o corecție este posibilă, dar în acest moment nu arată prea bine.
Am văzut acum pur și simplu cu
Corona, așa că ceea ce mă face să mă simt atât de rău este această eliminare a verificărilor și echilibrelor.
Dacă omenirea a realizat vreodată ceva inteligent în domeniul politicii de stat sau al istoriei,
al artei guvernării, atunci aceasta a fost de fapt dezvoltarea diviziunii
statului în trei puteri - legislativă, executivă și judecătorească - și
ne-am descurcat foarte bine cu aceasta.
Da.
Dintr-o dată vedem că autoritățile se comportă ca și cum ar exista un adevăr etern valabil
la dispoziția lor și oricine are o opinie diferită este automat greșit.
Iar acest lucru este foarte, foarte periculos.
Aceasta este de fapt argumentația pe care o cunoaștem de la extrema stângă, Antifa.
Ei spun: "Noi suntem antifasciștii, așa că,
dacă ești împotriva noastră, atunci trebuie să fii fascist".
Da, exact,
acesta este un calcul simplu.
Da, dar așa funcționează astăzi.
Iar dacă discursul intelectual, disputa, care ar trebui cultivată, este pur și simplu
înăbușită, atunci o democrație nu poate supraviețui pe termen lung.
Vorbiți despre autorități.
Presupun că mass-media joacă, de asemenea, un rol important în acest sens.
Pentru că întotdeauna sfârșește prin a fi unilaterală.
Și apoi această resemnare se răspândește în mod natural.
Bineînțeles, nu-i așa?
Da.
Sarcina principală a mass-media este de a examina în mod constant puterea.
Dar atunci când o persoană puternică spune ceva, trebuie să o spună din reflex: Da, de ce spune asta?
Are el motive ascunse?
Poate justifica ceea ce spune?
Și așa mai departe.
Ar trebui să fie nevoit să se explice singur.
Dar dacă ceva poate fi pur și simplu revendicat și prezentat ca fiind evanghelic, atunci nu
poate avea loc nicio dezvoltare fructuoasă.
Și trebuie să fim foarte atenți aici. Altfel, pierdem atât de mult.
Ne îndreptăm în direcția absolutismului;
că acest lucru a fost abolit, în care regele putea spune - eu sunt statul
- noi chiar nu mai vrem asta.
Dar cred că Ludovic al XIV-lea. ar putea spune care ar trebui să fie regulile, regulile generale abstracte.
A fost capabil să le pună în aplicare imediat.
Iar dacă cineva nu-i convenea, putea la fel de ușor să-l arunce în închisoare.
Dar ai impresia că anumite persoane din Berlin ar dori să o reintroducă.
Și când chiar și instanțele de judecată și toți ceilalți sunt de acord, iar mass-media nu pun întrebări critice.
Adică, de exemplu, nu-mi amintesc ca dna Merkel să fi fost nevoită să răspundă
vreodată la o întrebare critică.
Da, înțeleg exact ce vreți să spuneți. În orice caz.
Și această resemnare pe care tocmai ați menționat-o, care a devenit larg răspândită
în rândul populației, această lipsă de
încredere în sistemul judiciar, știu că lucrați personal împotriva ei.
Sau un instrument este această democrație directă pe care o apreciați acolo, pentru care lucrați.
Acesta este un colectiv.
Tocmai de aceea, Elveția nu are o formă de guvernare de democrație directă, așa cum se
spune uneori, ci mai degrabă una semidirectă. Avem și un parlament acolo.
Sau o democrație prin referendum, ceea ce este chiar mai bine.
Pentru că referendumul înseamnă de fapt un vot popular în limba germană.
Iar aici, în Elveția, un referendum înseamnă forțarea unui vot popular.
Așadar, organizarea referendumului înseamnă strângerea de semnături.
50.000 de semnături în 90 de zile, puteți forța guvernul să supună la vot.
Și acesta este de fapt un colectiv. Acesta este probabil motivul pentru care politicienii elvețieni sunt puțin mai relaxați.
Așadar, nu toate întrebările se referă la moarte și viață,
așa cum se întâmplă uneori în Germania.
Și aveți întotdeauna ocazia - de obicei de patru ori pe an - să vă descărcați la urnele de vot.
Acest lucru este, de asemenea, sensibil, ceea ce face o mare diferență.
Am văzut acest lucru recent, când am avut ocazia să prezint unei delegații din Turingia Consiliul Cantonal din Zurich și apoi
Consiliul Național din Berna, iar aceștia au fost foarte impresionați
de modul în care interacționăm
unii cu alții.
Așa că a fost una, de exemplu, din extrema stângă, verde și toate
cele, și a venit și s-a bucurat că m-am întors.
Ne-am sărutat și toate cele și toți au fost uimiți. Eu zic că este absolut normal în Elveția.
Pentru că există din nou voturi, deci suntem împreună.
Apoi, poate trei luni mai târziu, ai din nou păreri opuse,
dar sunt mult mai amestecate și nu prea cunoaștem aceste lupte de tabără
în acest fel.
Foarte bine, vă mulțumesc.
Așadar, domnule Zanetti, vă mulțumesc pentru comentariile dumneavoastră.
Un mijloc pe care îl folosiți și dumneavoastră, pe care îl susțineți sau un proiect care vă este aproape
de inimă este demonstrația și, de asemenea, depunerea celor 599 de plângeri penale
mâine, 10 decembrie 2023, care este cea de-a
75-a zi a drepturilor omului.
Cred că acest lucru va fi istoric.
Sunteți implicat în acest lucru, ați contribuit la inițierea acestor acuzații penale.
Iar întrebarea care se pune acum ar fi: Dacă sistemul judiciar german, adică Parchetul Federal, nu se ocupă în
mod adecvat de aceste 599 de cazuri care vor fi predate mâine - ceea ce ar sublinia încă o dată falimentul judiciar
din Germania - germanii ar avea posibilitatea, în conformitate cu Carta drepturilor omului, de a
înainta acuzațiile lor Curții Penale Internaționale de la Haga.
Ce șanse credeți că există de a obține o condamnare a celor responsabili de introducerea legală a vaccinării
obligatorii în cadrul autorităților sanitare și în rândul membrilor forțelor armate germane
și de a obține despăgubiri din partea celor responsabili?
O întrebare foarte ambițioasă.
Ei bine, în primul rând, ar mai fi fost două reclame, dar între timp
au murit doi membri ai Bundestagului.
Nu știm exact ce a fost, dar ar fi putut fi corona sau
vaccinarea, desigur.
Nu facem aceste reclame pentru a ne distra.
Aceasta este de fapt o chestiune foarte, foarte serioasă
și ne-am dat seama pur și simplu că au existat multe eforturi.
De asemenea, ZAAVV vrea să se dedice urmăririi penale.
Dar ne-am dat seama că există atât de multe întrebări în toată această poveste corona.
Și apoi, de multe ori, te confrunți cu proceduri de probă sau cu istorii procedurale care sunt foarte dificile.
Ralf Ludwig a avut, de fapt, geniala realizare că Bundestagul
a făcut și a decis lucruri pe care nu are
voie să le facă.
Și a mers cu adevărat la elementele de bază, și anume faimosul articol 1 din Legea fundamentală:
Demnitatea umană este inviolabilă.
Da.
Ne-am spus atunci că vom uita totul, aceste banalități, inclusiv daunele provocate
de vaccin etc., chiar dacă acestea pot fi, desigur, foarte rele pentru cei afectați.
Dar acum trebuie să le punem în așteptare.
Am spus că ne concentrăm asupra celei mai grave infracțiuni -
și anume această vaccinare obligatorie.
Nu contează dacă este legat de o instituție sau doar pentru
forțele armate germane sau orice altceva.
Este vorba pur și simplu de ideea că statul îi spune cuiva ce să își injecteze sub piele.
Acest lucru nu este posibil.
Și, în principiu, Curtea Constituțională Federală a decis această
chestiune cu mult timp în urmă.
Pentru că scria:
Statul nu are dreptul de a pune în balanță viețile umane.
120 Nu are voie să facă asta.
Și există câteva cazuri celebre.
Vă amintiți că, după 11 septembrie 2001, Bundestagul german a adoptat și el o lege care ar fi permis
guvernului să doboare un avion care se îndreaptă spre o regiune aglomerată, spre un oraș.
Iar avocatul, domnul Schirach, a realizat celebra piesă de televiziune, piesa de teatru - cred
că se numea "Teroare".
Aici are loc acest caz.
Un avion deturnat se îndreaptă spre un stadion de fotbal plin de oameni.
Și acum întrebarea: are pilotul voie să îl doboare sau nu?
În piesa sa, în teatru, întrebarea este: comandantul care a ordonat închiderea ar
trebui să fie condamnat sau achitat?
A fost interesant faptul că audiența televiziunilor a fost covârșitor de favorabilă, bineînțeles, în jur
de 90 la sută - în Elveția cred că a fost doar în jur de 80 la sută. Da, are dreptate, trebuie să îl doborâți.
Ei spun: "Salvăm mai multe vieți decât cele pe care le distrugem
în avion.
Câțiva politicieni din Bundestag au inițiat o acțiune în justiție împotriva acestui temei
juridic, pe care Bundestagul l-a adoptat la vremea respectivă. Iar Curtea Federală a spus:
Da, o astfel de lege nu este permisă, deoarece statul nu trebuie să prețuiască anumite vieți umane mai mult decât altele.
Statul trebuie să protejeze viața și nu trebuie să spună:
Da, dacă pot economisi o mie pentru asta, atunci pot sacrifica zece acum.
Acest lucru nu este posibil, deoarece este o ofensă flagrantă (clară, evidentă) împotriva demnității umane.
Și acesta este punctul de plecare.
Departe de cazul individual, de daune sau de ceea ce este cu adevărat rău,
de ceea ce nu vă place să priviți.
Da, exact.
Bundestag-ul știa atunci când a decis că vor fi morți.
Ați acceptat acest lucru.
Ați spus că salvăm mai mulți oameni.
Dar tocmai la această considerație nu au dreptul.
Mai există și un alt caz, celebrul caz Gäfgen, răpirea
acestui tânăr Jakob Metzler.
Mhm.
Sau Metzer, nu mai sunt foarte sigur.
A fost răpit acolo.
Poliția a crezut că băiatul era încă în viață.
Îl prinseseră pe răpitorul de ostatici și voiau să știe unde se află băiatul.
Și atunci șeful poliției a spus: Trebuie să-i răsucim încheietura mâinii și așa mai
departe până ne spune unde este băiatul.
Nu s-a ajuns la asta.
Băiatul a fost găsit, dar, din păcate, era deja mort.
Acest lucru a ridicat întrebarea dacă comportamentul acestui șef de
poliție a fost justificat sau nu.
Sistemul judiciar a spus: "Nu, aici
s-a depășit o linie roșie, acest lucru nu este
acceptabil".
Și acum sunt din nou toți acești oameni aici care spun: Dacă am fi fost părinții acestui băiat,
am fi luat noi înșine un
cuțit și l-am fi ajutat să iasă.
Dar tocmai de aceea avem un stat de drept.
Ne ocupăm de această problemă, nu vrem un dragon de sânge.
Acesta este un sistem juridic arhaic.
Ne dorim un sistem în care statul să îndeplinească această sarcină în interesul
general și să respecte anumite reguli.
Una dintre aceste reguli este demnitatea umană și interzicerea torturii care rezultă din aceasta.
În acest caz, Curtea Constituțională Federală a confirmat sentința pentru comandantul poliției,
deși aceasta a fost destul de blândă.
Apoi a ajuns la Curtea Europeană a Drepturilor Omului,
care a confirmat și ea acest lucru.
Ei chiar au scris:
Această linie roșie nu trebuie să fie depășită chiar dacă fundațiile statului sunt puse în pericol, adică dacă supraviețuirea statului depinde de ea.
De necrezut.
Nu se poate formula mai clar decât atât ceea ce au făcut.
Sarcina noastră acum va fi să inițiem această discuție și să spunem: Știți
de fapt ce ați făcut cu această vaccinare
obligatorie?
Vă jucați cu demnitatea umană.
Iar Legea fundamentală și alte sisteme juridice - inclusiv Declarația Europeană a Drepturilor
Omului și Declarația ONU a Drepturilor Omului - trasează
pur și simplu o linie acolo. Este un imperativ categoric.
Iar dacă începem să relativizăm, atunci devine extrem de periculos.
Vreau să-l văd pe acest politician sau pe procurorul federal.
Poate că vor veni cu ceva.
Ar putea spune că nu pot fi presați sau că am făcut o greșeală formală, sau se vor gândi la ceva.
Dar întrebarea pe care o ridicăm este atât de importantă.
Și trebuie să insistăm să spunem: Nu poți ignora acest lucru aici.
Este vorba despre celebrul articol 1 din Legea fundamentală. Și nu este nimic de relativizat.
Chiar dacă ați fi putut proteja 80 de milioane de oameni cu vaccinul, sau 100 de milioane sau 500 de milioane,
tot ar fi existat această linie roșie.
Este foarte interesant.
Nu poți spune: salvăm câțiva și sacrificăm câțiva în schimb.
Adică, suntem din nou ca atunci când aruncau fecioare
dragonilor în Evul Mediu.
Pur și simplu nu este posibil.
Este o evoluție în istoria ideilor faptul că noi pur și simplu stabilim limite pentru stat.
Și demnitatea umană stabilește, de asemenea, limite pentru stat, pe care acesta nu trebuie să le depășească.
Limitele pe care și le-a stabilit singur.
Da ... întotdeauna să fii
atent, statul nu are atât de mult bun.
Statul trebuie să fie obligat întotdeauna să respecte frontierele.
Dar este și în a doua propoziție:
Autoritățile, adică statul și toate organele de stat, sunt obligate să respecte această demnitate.
Pentru că asta e interesant.
Alineatul (2) nu este menționat niciodată.
Desigur, acest lucru se limitează de fapt la instituțiile de stat.
Și exact de asta nu le pasă.
Iar acest lucru este extrem de periculos.
Iar acum vrem pur și simplu să vă impunem această discuție.
Acum trebuie să luați atitudine:
De ce credeți că aveți dreptul să relativizați sau să modificați
articolul 1 din Legea fundamentală?
Acum, dacă găsiți vreun motiv pentru a spune: Nu, nu ne interesează, nu vom intra în discuție.
- pe care, din păcate, trebuie să o luăm în considerare - drumul spre Haga este deschis.
Și suntem, de asemenea, în curs de a găsi cumva state care să ne sprijine în acest sens, pentru
că atunci trebuie să te implici.
Și, desigur, există și state africane, de exemplu, care sunt interesate să se alăture,
pentru că și ele s-au săturat de faptul că doar africanii de
culoare sunt judecați la Haga.
Ei mai spun: Da, există câțiva gangsteri în Occident care merită.
Și să aruncăm o privire.
Deci procurorul federal se află de fapt într-o poziție delicată, în sensul că trebuie să decidă:
Vrem să clarificăm problema la nivel intern, ca să spunem așa, și să spunem că da, chiar este
nevoie de acțiune, trebuie să rezolvăm această problemă;
Va trebui, de asemenea, să închidem vinovații sau să îi urmărim penal - sau vreți
să vă simțiți jenat de faptul că toată chestiunea va fi apoi tratată la nivel internațional
sub supravegherea publicului mondial?
Da, foarte interesant.
Dar, în concluzie, este vorba de faptul că întoarceți situația și de aceste reguli pe care statul le-a creat
sau în care a spus, prin hotărâri foarte legale, că pentru a proteja chiar și numai unul sau chiar
și un milion de oameni, nu trebuie să introduceți nimic care să pună în pericol o singură persoană.
Mi se pare foarte interesant faptul că întoarceți această afirmație și o atacați.
Cu alte cuvinte, îi acordați deja o șansă mare,
Mă refer la argumentare logică, altfel nu ați fi aici.
Din punct de vedere al raționamentului intelectual, cazul este clar pentru mine.
Va trebui să găsești o explicație.
Poate că vă veți spune cu obișnuita ușurință, da, da, nu avem nicio idee despre
jurisprudență și așa mai departe.
Dar chiar acolo! - Adică, anumite prevederi din lege sunt formulate atât de simplu
încât toată lumea le înțelege.
- În special, mai este una care îmi place: nu există cenzură.
Ei bine, cred că nu ar putea fi mai ușor de formulat o dispoziție legală.
Dar pot vedea că mulți politicieni germani au mari dificultăți în a înțelege acest lucru.
Adică, doamnei Nancy Faeser, nu-i pasă ce scrie pe ea.
Ea spune: Da, cenzurăm doar pentru a vă proteja.
Adică, când mă uit la Kla.TV - sunt toți poponarii ăștia ciudați care vorbesc și așa mai departe,
trebuie să protejăm populația de așa ceva.
Așa că, bineînțeles că avem intenții bune cu dumneavoastră.
Și - nu, Constituția
este absolut clară - nu se va întâmpla
așa ceva!
Iar aceste drepturi de apărare obligă statul să tolereze exact ceea ce
este complet contrar principiilor.
Dacă aprobă doar ceea ce el însuși consideră că este bun, aceasta nu este libertate.
Nu.
Nu, el trebuie să o găsească, ... Sună logic.
...în care se înfurie împotriva ei și spun, da, au dreptul; - sau celebra zicală a lui Voltaire:
Chiar dacă condamn ceea ce spui, vreau să-mi dau viața pentru asta și să lupt pentru ca tu să poți spune asta.
Acesta este principiul Partidului Libertății.
Un citat foarte frumos;
Da. - Dle Zanetti, vă mulțumesc foarte mult pentru comentariile dumneavoastră.
Ce se va întâmpla cu cele 599 de acuzații dacă se va dovedi că Tribunalul Penal Internațional
nu este independent, adică dacă această
jurisdicție nu se va ocupa în mod adecvat de aceste crime împotriva
umanității?
Pentru că trebuie să existe o modalitate, la un moment dat și cumva, de a preveni ca
astfel de crime să continue în viitor.
Abordați o altă problemă majoră: independența sistemului judiciar.
Și în Elveția ne certăm mereu despre cum să realizăm cel mai bine acest lucru.
Iar un astfel de organism internațional nu este, desigur, niciodată complet independent.
Dar este o încercare de a putea pedepsi chiar și infracțiunile grave
în dreptul internațional.
Adică, când ne gândim la procesul de la Nürnberg sau după ororile celui de-al Doilea Război Mondial
- desigur, a fost o justiție a învingătorului, desigur, este afectată de acest defect - dar a fost
o primă încercare de a crea justiție, de a stabili reguli, crime împotriva umanității - sau,
cum spunem acum aici: umanitate - sau crime de război și așa mai departe.
În ciuda tuturor lucrurilor, acesta este un salt calitativ în istoria omenirii.
Acest lucru trebuie spus,
iar standardele au fost stabilite și pentru cazurile ulterioare.
Acum a fost înființat un tribunal internațional, iar țările mari spun:
Da, asta e foarte bine, dar pentru noi nu contează.
Americanii spun că, dacă unul dintre soldații noștri este judecat acolo, președintele
sau țara este obligat să folosească forța militară pentru a-l scoate de acolo.
Și vă puteți imagina cât de independentă este o astfel de instanță.
Nici eu nu cred că rușii sunt implicați, dar acum există o procedură împotriva lui Putin.
Desigur, există multe lucruri care au o motivație politică.
Și apoi, pe de altă parte, îi avem pe africani, așa cum am spus, care spun :
De ce suntem mereu doar noi și nu și ceilalți?
Fiecare țară alege apoi dacă urmează sau nu această hotărâre.
Da, exact. Aceasta este mai mult decât o simplă boală a copilăriei.
Acestea sunt, bineînțeles, probleme pe care o astfel de autoritate internațională pur și simplu le are.
Întrebarea este dacă suntem forțați să trăim pur și simplu cu ea și să facem tot ce este mai bun din ea sau dacă
putem încerca cumva să o îmbunătățim pas cu pas.
Cred că acest lucru ar fi foarte de dorit, dar, desigur, este de asemenea important ca acest lucru
să fie perceput ca fiind corect de către un public larg la nivel mondial.
Desigur, este nevoie de mult efort; multe trebuie să fie corecte.
Politicienii din statele federale trebuie, de asemenea, să se angajeze.
Dar, după cum putem vedea, tendința actuală este mai degrabă opusă.
Sistemul judiciar aproape că degenerează și devine un instrument al celor de la putere.
O evoluție extrem
de problematică, nu-i așa?
Adică, chiar... am văzut asta în Germania, unde ministrul de interne folosește serviciile secrete împotriva funcționarilor nepopulari.
- Vedem cum o persoană absolut onorabilă precum Hans-Georg Maaßen este
pedepsită pentru că și-a permis pur și simplu să aibă o opinie.
Acestea sunt ... - Sau chiar partide întregi, nu-i așa?
Adică, atunci când un partid este atât de dominant precum AfD, nici măcar nu te poți gândi să-l interzici într-o democrație.
Adică, articolul 20 din Legea fundamentală spune acest lucru: Toată puterea de stat emană de la popor.
Cu alte cuvinte, poporul este cel care alege guvernul, nu invers... ... ...
Da, așa ar trebui să fie.
Da, dar cred că astăzi există o lipsă de claritate în legătură cu astfel de lucruri banale.
Sau există o discuție: 'da, putem avea democrație de sus în jos?
' ... Nu, trebuie să obțineți democrație.
Cei care dețin puterea nu au mai multă putere asupra noastră decât cea pe care le-o acordăm noi.
Și trebuie să lupți pentru asta din nou și din nou.
Așadar, nu primești democrația pe gratis,
nu primești libertatea pe gratis.
Când spunem 75 de ani de drepturi ale omului. Toate acestea sunt bune și frumoase.
Dar, de fapt, acesta este doar catalogul ONU pe care l-am spus în urmă cu 75 de ani, când
am sărbătorit aniversarea de la 10 decembrie.
Dar înțelegerea faptului că aceste drepturi sunt drepturi din naștere la care avem dreptul pentru că suntem
ființe umane! Trebuie să readucem asta în mintea oamenilor!
Și am văzut că în cazul Corona, politicienii au acționat...
Uneori mă gândeam la cum mă jucam când eram mic cu calea ferată Märklin,
unde puteam să fac trenurile să meargă mai repede sau mai încet
cu un Transformer, și la modul în care
se tratează astăzi libertățile noastre civile.
Ne aruncă o bucată și ne spun: "Da, vom pune capăt", stabilesc o dată la care constituția se va aplica din nou.
Cu toate acestea, o constituție sau o lege fundamentală trebuie să fie o stâncă în valuri și trebuie
să se aplice cu precizie în vremuri furtunoase.
Nu poate depinde de politică atunci când se aplică Constituția.
Astfel de întrebări nu sunt discutate deloc.
Mi se pare extrem de periculos.
Karl Schmitt spunea că un suveran este cel care are la dispoziție o stare de urgență.
Și am văzut acum că este vorba, evident, de administrație și de guvern.
Aceștia beneficiază de starea de urgență și, prin urmare, o pot declara.
Iar această corupție totală a legii merge chiar mai departe.
Adică, când văd acum în Germania cum un guvern caută în mod serios să obțină o stare de urgență și
vrea să declare starea de urgență pentru a adopta un buget neconstituțional, atunci nu
suntem departe de arbitrar, pentru că acesta
este arbitrarul.
Desigur, se
vede în nemulțumirea oamenilor, sondajele de
opinie sunt la pământ ca niciodată,
dar avem asta, dacă am înțeles bine...
Nu se întâmplă nimic, nu se întâmplă nimic.
Asta e nebunia, are nevoie
de această contra-publicitate.
Sau poate că suntem deja de acord că acest lucru nu este posibil.
Dar unde sunt marile instituții media care pur și simplu pun câteva întrebări?
Vreau să spun că avem oameni care sunt acum... inclusiv cancelarul federal, chiar nu vreau să-i jignesc atât
de mult pe acești oameni, nu este locul meu ca cetățean elvețian, dar există acuzații
serioase de corupție, de exemplu, în cazul acestei povești cu cum-ex.
Și nu-și amintește.
El spune pur și simplu: "Nu-mi amintesc", iar acest lucru clarifică problema.
Și toată lumea o înghite.
Da, dar ar fi mai corect să spunem că, dacă nu-și poate aminti astfel de lucruri, atunci poate că nu este persoana potrivită pentru Cancelaria Federală.
S-ar putea să trebuiască să întrebați pe altcineva.
Ar trebui să se gândească la asta.
Da. Suntem bucuroși să facem acest lucru.
La urma urmei, el are un vicepreședinte și poate că vicepreședintele este ceea ce îi împiedică pe
oameni să îl demită.
Dar, domnule Zanetti, pentru a ajunge la soluție, dacă ne confruntăm acum cu abuzul de
putere la nivel global și, de asemenea, la nivel național peste tot, evident.
Toate exemplele pe care tocmai le-ați enumerat reprezintă în mod clar un abuz de putere și o lipsă totală de discurs.
Cu alte cuvinte, acesta ar fi un punct de plecare, după cum înțeleg eu, pentru a-i
face pe oameni să gândească din nou liber. Am înțeles eu bine?
Pe care îi pui să discute. Că opiniile sunt din nou permise.
O cultură a dezbaterii, asta este important și trebuie să ne oprim...
Nu există nicio opinie care să poată fi exclusă din start ca fiind condamnabilă din punct de vedere moral. Acest
lucru nu este posibil.
Trebuie să permiteți acest lucru.
Puteți, de asemenea, să respingeți o opinie.
Dar dacă pierdem această cultură, atunci democrația noastră se va duce pe apa sâmbetei.
Pur și simplu trebuie să vedem asta.
Și tocmai am avut un astfel de lucru.
Adică să abuzezi de sistemul judiciar ca instrument de putere... Ar trebui să existe un protest.
Adică, când văd acum că Michael Ballweg a petrecut nouă luni în închisoare și nu este
suficient nici măcar pentru o punere sub acuzare.
Iar pe acești Reichsbürger, nu-i cunosc. Sunt pe jumătate nebuni.
Dar încă mai poți fi așa ceva în țara noastră. Într-o țară liberă, ai voie să fii pe jumătate nebun.
Nu știu ce au făcut mai exact.
Dar ei sunt în închisoare de un an de zile. Și nici un proces pe masă încă.
Adică, Habeas Corpus Acte este deja vechi de câteva sute de ani.
Și, în mod evident, suntem din nou aruncați înapoi în ceea ce privește istoria intelectuală, pentru că
statul își poate lua pur și simplu orice drept.
Dacă sunt infractori, ar trebui să fie pedepsiți și condamnați.
Nu am nimic împotriva acestui lucru.
Da, dar apoi dovediți-le acest lucru.
Dar oamenii ăștia... fac și ei mișto de tine, cu lovitura de stat în rulotă și așa mai departe.
Și acea bătrână, felul în care a ieșit din mașină și așa mai departe.
Acesta este acum cel mai mare pericol care amenință Germania, venind din partea
acestor oameni. Acest lucru zguduie acum Republica.
Așadar, credința în republică nu este departe.
Da, probabil că așa este.
Foarte bine sintetizat.
Dle Zanetti, concluzia este că avem nevoie de un discurs deschis.
Avem nevoie de o cultură a dezbaterii. V-am înțeles corect.
Și s-a adresat publicului: o cultură a disputei care nu este pur și simplu delegată avocaților
și juriștilor, ci care argumentează în domeniul lor la nivel juridic.
Și noi, cei din populație, trebuie să învățăm să discutăm din nou.
V-am înțeles corect, nu-i așa? Acesta este vechiul și bunul control și echilibru
[Sistemul de menținere a separației puterilor]. Tocmai din separarea puterilor.
Puterile nu sunt doar separate. Există, de asemenea, inhibarea puterii.
Așa că trebuie să facă paradă unul de altul din când în când.
Aceasta este sarcina!
Dar să revenim la Corona.
Adică, cel mai important organism de luare a deciziilor era acest faimos switch, aceste
conferințe Zoom pe care le aveau, conferințele ministeriale cu prim-miniștrii.
Cu alte cuvinte, un organism care nu este prevăzut nicăieri în Legea fundamentală.
Ei au decis starea de urgență.
Și atunci ei înșiși sunt suverani, ca să-l parafrazăm pe Karl Schmitt.
Nu se poate așa ceva!
Nu, nu, nu, nu.
Categoric nu.
Absolut rușinos.
Da. Foarte bine.
Suntem foarte, foarte bucuroși să luăm în considerare sugestiile dumneavoastră.
Distribuiți-le publicului.
De asemenea, suntem foarte recunoscători pentru fiecare avocat care duce această luptă.
La nivelurile la care nu putem, da, nu aș face niciun progres.
Asta nu e lumea mea.
Și sunt foarte recunoscător că există oameni ca dumneavoastră care se angajează în acest sens.
Dar mi-am dat seama că pot să contribui și eu la această cultură a dezbaterii,
să o discut cu cei din jurul meu și să o transmit mai departe.
Și sunt foarte entuziasmat să văd cum va ieși mâine.
Îi ținem pumnii.
Am pus foarte multă energie și putere în acest eveniment.
Mulțumesc, domnule Zanetti.