Claudio Zanetti je švajčiarsky právnik a politik.
Svojimi odbornými znalosťami prispieva k činnosti Centra pre vyšetrovanie, objasňovanie,
súdne stíhanie a prevenciu zločinov proti ľudskosti v dôsledku opatrení koruny (ZAAVV).
Claudio Zanetti poskytol rozhovor televízii Kla.TV deň predtým, ako bolo na Spolkovej prokuratúre
v Karlsruhe podaných takmer 600 trestných oznámení.
Pán Zanetti, ako švajčiarsky občan s pevnou švajčiarskou demokraciou a spravodlivým súdnictvom
sa pravdepodobne pozeráte na Nemecko s údivom.
Vzhľadom na množstvo nemeckých lekárov, ktorí dostali zákaz výkonu povolania,
boli zbavení slobody a prišli o živobytie kvôli svojmu kritickému postoju k
opatreniam proti koronavírusu, možno hovoriť o justičnom bankrote v Nemecku.
Legislatíva, jurisdikcia a policajná moc očividne začali žiť vlastným životom namiesto
toho, aby slúžili obyvateľstvu.
Čo robí Švajčiarsko lepšie, že to tam funguje?
Čo by sme sa my Nemci mali naučiť od Švajčiarska, ak je to možné?
Čo by ste povedali, pán Zanetti?
Takže, ako ste povedali, ani pre nás to už bohužiaľ nie je úplne pevné.
Máme aj určité známky erózie, ktoré ma znepokojujú.
Takto to u nás funguje.
Áno, áno.
Takže nepopieram, že sme na tom stále oveľa
lepšie ako v Nemecku.
To v každom prípade. Ach, áno.
Nemáme tie najhoršie excesy.
Ale len nedávno sa na Twitteri objavilo niečo o stave súdnictva a tiež sťažnosť,
či tam môžeme niečo dosiahnuť, o čo sa teraz snažíme zo ZAAVV.
A skutočne ma mrzelo, keď som videl, koľko mojich nemeckých rovesníkov
stratilo vieru v súdny systém.
Áno.
A ja som potom napísal to isté a Markus Krall mi odpovedal, že problém nie je v tom,
že by bola otrasená dôvera v súdnictvo, ale v tom, že súdnictvo
vlastne nie je dobré.
Samozrejme, že mal v podstate pravdu, ale čo to znamená, keď ľudia
už neveria, že sa im slúži správne?
Takže ak máte dojem, že áno, aj tak si robia, čo chcú;
a osoba, ktorá hľadá spravodlivosť, o tom hovoríme v právnickej profesii, takže keď idete na súd, hľadáte spravodlivosť.
Toto právo je potrebné pestovať.
A ak sa stratí presvedčenie, že sa to naozaj deje a že sa dodržiava zákon, je to katastrofálne.
To podkopáva štát a bude to mať veľmi, veľmi vážne dôsledky.
Neviem povedať, ako to účinne napraviť. To bude trvať dlho.
A predovšetkým potrebujeme opäť veľa rozumných, zrozumiteľných a spravodlivých rozhodnutí, v ktorých ľudia
uvidia, že sú správne: Nie je to však všetko pochmúrne.
Náprava je teda možná, ale momentálne to naozaj nevyzerá dobre.
Teraz sme jednoducho videli
s Corona, takže to, čo ma vlastne tak znechucuje, je toto odstránenie kontroly a rovnováhy
Ak ľudstvo niekedy dosiahlo niečo múdre v oblasti štátnej politiky alebo histórie,
umenia vládnuť, tak to bol vlastne vývoj rozdelenia štátu
na tri moci - zákonodarnú, výkonnú a súdnu - a to sa nám skutočne
veľmi dobre podarilo.
Áno.
Zrazu vidíme, že autority sa správajú, akoby mali k dispozícii večne platnú
pravdu a každý, kto má iný názor, sa automaticky mýli.
A to je veľmi, veľmi nebezpečné.
To je vlastne argumentácia, ktorú poznáme od extrémnej ľavice, Antify.
Hovoria: My sme antifašisti, takže
ak ste proti nám, musíte byť fašista.
Áno, presne
tak, to je jednoduchý výpočet.
Áno, ale tak to funguje aj dnes.
A ak sa intelektuálny diskurz, spor, ktorý by sa mal pestovať, jednoducho
utlmí, potom demokracia nemôže dlhodobo prežiť.
Hovoríte o úradoch.
Predpokladám, že veľkú úlohu v tom zohrávajú aj médiá.
Pretože to vždy končí jednostranne.
A potom sa táto rezignácia prirodzene rozšíri.
Samozrejme, však?
Áno.
Hlavnou úlohou médií je neustále kontrolovať moc.
Ale keď niečo povie mocná osoba, musí to povedať reflexívne: Áno, prečo to hovorí?
Má skryté motívy?
Dokáže ospravedlniť to, čo hovorí?
A tak ďalej.
Mal by si to vysvetliť sám.
Ale ak sa dá niečo jednoducho vyhlásiť a prezentovať ako evanjelium, nemôže
dôjsť k žiadnemu plodnému rozvoju.
A tu musíme byť naozaj opatrní. V opačnom prípade o veľa prídeme.
Smerujeme k absolutizmu;
že sa to zrušilo, keď kráľ mohol povedať - ja som štát
- to už naozaj nechceme.
Ale myslím si, že Ľudovít XIV. mohli povedať, aké by mali byť pravidlá, všeobecne abstraktné pravidlá.
Dokázal ich okamžite implementovať.
A ak mu niekto nevyhovoval, mohol ho rovnako ľahko zavrieť do väzenia.
Ale máte dojem, že niektorí ľudia v Berlíne by ho radi znovu zaviedli.
A keď s tým súhlasia aj súdy a všetci ostatní a médiá nekladú žiadne kritické otázky.
Napríklad si nepamätám, že by pani Merkelová niekedy musela
odpovedať na kritickú otázku.
Áno, presne chápem, čo máte na mysli. V každom prípade.
A táto rezignácia, ktorú ste práve spomenuli a ktorá sa rozšírila
medzi obyvateľstvom, tento nedostatok
dôvery v súdnictvo, viem, že vy osobne proti tomu pracujete.
Alebo je jedným z nástrojov priama demokracia, ktorú si ceníte a o ktorú sa snažíte.
Ide o kolektív.
Práve preto Švajčiarsko nemá formu vlády priamej demokracie, ako sa niekedy
hovorí, ale skôr polopriamej. Máme tam aj parlament.
Alebo referendová demokracia, čo je vlastne ešte lepšie.
Referendum totiž v nemčine znamená ľudové hlasovanie.
A tu vo Švajčiarsku referendum znamená vynútenie ľudového hlasovania.
Vyhlásiť referendum znamená zbierať podpisy.
50 000 podpisov do 90 dní, môžete prinútiť vládu, aby o tom hlasovala.
A to je vlastne kolektív. Pravdepodobne preto sú švajčiarski politici trochu uvoľnenejší.
Nie každá otázka sa teda týka smrti a života,
ako je to niekedy v Nemecku.
A vždy máte možnosť - zvyčajne štyrikrát do roka - vypustiť trochu pary pri volebných urnách.
To je tiež rozumné, čo je tiež veľký rozdiel.
Nedávno som sa o tom presvedčil, keď som delegácii z Durínska ukázal kantonálnu radu v Zürichu
a potom národnú radu v Berne a veľmi na nich zapôsobil
spôsob, akým sme navzájom
komunikovali.
Tak tam bola napríklad jedna úplne zľava, zelená a tak ďalej,
a tá prišla a bola šťastná, že som sa vrátil.
Bozkávali sme sa a všetko a všetci boli ohromení. Ja hovorím, že vo Švajčiarsku je to úplne normálne.
Pretože sa opäť hlasuje, sme spolu.
Potom možno o tri mesiace neskôr máte opäť opačné názory,
ale je to oveľa viac zmiešané a v skutočnosti nepoznáme tieto táborové boje
týmto spôsobom.
Veľmi dobre, ďakujem.
Pán Zanetti, ďakujem vám za vaše pripomienky.
Jedným z médií, ktoré tiež využívate, ktoré podporujete, alebo projekt, ktorý je
vám blízky, je demonštrácia a tiež podanie 599 trestných oznámení
zajtra, 10. decembra 2023, čo je 75.
deň ľudských práv.
Myslím si, že to bude historická udalosť.
Ste do toho zapojený, pomohol ste iniciovať tieto trestné oznámenia.
A otázka teraz znie: Ak sa nemecká justícia, t. j. Spolková prokuratúra, nebude adekvátne zaoberať
týmito 599 prípadmi, ktoré budú zajtra odovzdané - čo by opäť zdôraznilo bankrot súdnictva
v Nemecku -, Nemci budú mať podľa Charty ľudských práv možnosť predložiť svoje
obvinenia Medzinárodnému trestnému súdu v Haagu.
Aká je podľa vás šanca na odsúdenie osôb zodpovedných za zákonné zavedenie povinného očkovania
v zdravotníckych zariadeniach a medzi príslušníkmi nemeckých ozbrojených síl
a na získanie odškodnenia od zodpovedných osôb?
Veľmi ambiciózna otázka.
No, predovšetkým by boli ďalšie dva inzeráty, ale medzitým zomreli
dvaja poslanci Bundestagu.
Nevieme presne, čo to bolo, ale mohla to byť koruna alebo
očkovanie, samozrejme.
Tieto reklamy nerobíme pre zábavu.
Je to skutočne veľmi, veľmi vážna záležitosť a my
sme si jednoducho uvedomili, že sme vynaložili veľa úsilia.
ZAAVV sa chce venovať aj trestnému stíhaniu.
Uvedomili sme si však, že v celom príbehu o koróne je veľa otázok.
A potom sa často stretávate s dôkaznými konaniami alebo procesnou históriou, ktoré sú veľmi zložité.
Ralf Ludwig si skutočne brilantne uvedomil, že Bundestag
urobil a rozhodol o veciach, ktoré je zakázané
robiť.
A naozaj sa venoval základom, konkrétne slávnemu článku 1 základného zákona:
Ľudská dôstojnosť je nedotknuteľná.
Áno.
Potom sme si povedali, že na všetko zabudneme, na tieto banality, vrátane poškodenia
vakcín atď., hoci môžu byť pre postihnutých samozrejme veľmi zlé.
Teraz ich však musíme odložiť.
Povedali sme, že sa sústredíme na najzávažnejší priestupok
- a tým je povinné očkovanie.
Nezáleží na tom, či ide o inštitúciu alebo len o nemecké
ozbrojené sily alebo čokoľvek iné.
Je to jednoducho myšlienka, že štát niekomu hovorí, čo si má pichať pod kožu.
To nie je možné.
A v podstate Spolkový ústavný súd už dávno rozhodol
o tejto otázke.
Pretože sa v ňom píše:
Štát nemá právo porovnávať ľudské životy.
120 Nemôže to robiť.
Existuje niekoľko známych prípadov.
Určite si pamätáte, že po 11. septembri 2001 schválil nemecký Bundestag zákon, ktorý
by vláde umožnil zostreliť lietadlo smerujúce do rušnej oblasti, do mesta.
A právnik, pán Schirach, vytvoril slávnu televíznu hru, divadelnú hru - myslím,
že sa volala Teror.
Práve tam sa odohráva tento prípad.
Unesené lietadlo smeruje na futbalový štadión plný ľudí.
A teraz otázka: Môže ho pilot zostreliť alebo nie?
V jeho hre, v divadle, otázka znie: mal by byť veliteľ, ktorý nariadil zatvorenie,
odsúdený alebo oslobodený?
Zaujímavé bolo, že televízni diváci boli v drvivej väčšine za, samozrejme, okolo 90 percent
- vo Švajčiarsku to bolo, myslím, len okolo 80 percent. Áno, má pravdu, musíte ho zostreliť.
Hovorí sa: "V lietadlách zachraňujeme viac životov, ako ich
zničíme.
Niekoľko politikov v Bundestagu podniklo právne kroky proti tomuto právnemu
základu, ktorý Bundestag v tom čase prijal. Federálny súd uviedol:
Áno, takýto zákon nie je prípustný, pretože štát si nesmie vážiť niektoré ľudské životy viac ako iné.
Štát musí chrániť život a nesmie hovoriť:
Áno, ak na to môžem ušetriť tisícku, tak teraz môžem obetovať desať.
To nie je možné, pretože ide o hrubé (jasné, zjavné) porušenie ľudskej dôstojnosti.
A to je váš východiskový bod.
Odhliadnite od jednotlivých prípadov, od škôd alebo od toho, čo je
naozaj zlé, na čo sa neradi pozeráte.
Áno, presne tak.
Bundestag už vtedy vedel, že dôjde k úmrtiam.
To ste prijali.
Povedali ste, že zachraňujeme viac ľudí.
Ale práve na toto zohľadnenie nemajú nárok.
Existuje aj ďalší prípad, známy prípad Gäfgen, únos
mladého chlapca Jakoba Metzlera.
Mhm.
Alebo Metzer, už si nie som celkom istý.
Bol tam unesený.
Polícia sa domnievala, že chlapec je stále nažive.
Chytili rukojemníka a chceli vedieť, kde je chlapec.
A potom policajný náčelník povedal: Musíme mu vykrútiť zápästie a tak ďalej,
kým nám nepovie, kde chlapec je.
K tomu nedošlo.
Chlapca našli, ale bohužiaľ už bol mŕtvy.
To vyvolalo otázku, či bolo správanie tohto policajného šéfa
oprávnené alebo nie.
Súdna moc povedala: Nie, tu
bola prekročená červená čiara, to je neprijateľné.
A teraz sú tu opäť všetci títo ľudia, ktorí hovoria: Keby sme boli rodičmi
tohto chlapca, sami by
sme vzali nôž a pomohli mu von.
Ale práve preto máme právny štát.
Túto záležitosť berieme, nechceme krvavého draka.
Ide o archaický právny systém.
Chceme systém, v ktorom štát plní túto úlohu vo všeobecnom
záujme a dodržiava určité pravidlá.
Jedným z týchto pravidiel je ľudská dôstojnosť a z nej vyplývajúci zákaz mučenia.
V tomto prípade Spolkový ústavný súd potvrdil trest pre policajného
veliteľa, hoci bol pomerne mierny.
Potom sa vec dostala na Európsky súd pre ľudské
práva, ktorý to tiež potvrdil.
Dokonca napísali:
Aj keby boli ohrozené samotné základy štátu, t. j. keby od toho záviselo jeho prežitie, táto červená čiara sa nesmie prekročiť.
Neuveriteľné.
To, čo urobili, sa nedá formulovať jasnejšie.
Našou úlohou teraz bude začať túto diskusiu a povedať: Viete vlastne,
čo ste urobili s týmto povinným očkovaním?
Zahrávate si s ľudskou dôstojnosťou.
A základný zákon a iné právne systémy - vrátane Európskej deklarácie ľudských
práv a Deklarácie ľudských práv OSN - jednoducho
stanovujú hranicu. Je to kategorický imperatív.
A ak to začneme relativizovať, stane sa to veľmi nebezpečným.
Chcem vidieť tohto politika alebo federálneho prokurátora.
Možno niečo vymyslia.
Možno povedia, že na nich nemožno vyvíjať tlak alebo že sme urobili nejakú formálnu chybu, alebo si niečo vymyslia.
Otázka, ktorú kladieme, je však veľmi dôležitá.
A musíme trvať na tom, aby sme povedali: Nemôžete to tu jednoducho ignorovať.
Ide o známy článok 1 základného zákona. A nie je čo relativizovať.
Aj keby ste vakcínou ochránili 80 miliónov ľudí, 100 miliónov alebo 500 miliónov,
stále by tu bola táto červená čiara.
Je to veľmi zaujímavé.
Nemôžete povedať: zachránime niekoľko ľudí a na oplátku ich niekoľko obetujeme.
Veď sme opäť ako tí, čo v stredoveku hádzali
panny drakom.
To jednoducho nie je možné.
Je to vývoj v dejinách myšlienok, že sme jednoducho stanovili hranice štátu.
A ľudská dôstojnosť stanovuje aj hranice, ktoré štát nesmie prekročiť.
Limity, ktoré si sám stanovil.
Áno... vždy buďte opatrní,
štát nemá toľko dobrého.
Štát musí byť vždy nútený rešpektovať hranice.
Ale je to aj v druhej vete:
Orgány, t. j. štát a všetky štátne orgány, sú povinné túto dôstojnosť rešpektovať.
Pretože to je zaujímavé.
Odsek 2 sa nikdy nespomína.
Samozrejme, v skutočnosti sa to týka len štátnych inštitúcií.
A to je presne to, čo ich nezaujíma.
A to je veľmi nebezpečné.
A teraz vám chceme túto diskusiu jednoducho vnútiť.
Teraz musíte zaujať stanovisko:
Prečo si myslíte, že ste oprávnení relativizovať alebo upravovať
článok 1 základného zákona?
Ak teraz nájdete nejaký dôvod, prečo povedať: Nie, to nás nezaujíma, nebudeme
sa tým zaoberať. - s čím, žiaľ, musíme počítať - cesta do Haagu je otvorená.
A tiež sme v procese hľadania štátov, ktoré by nás v tom podporili, pretože
potom sa musíte zapojiť.
A samozrejme, sú tu aj africké štáty, ktoré majú záujem sa pripojiť,
pretože aj ony už majú dosť toho, že v Haagu sú súdení
len čierni Afričania.
Hovoria tiež: Áno, na Západe je niekoľko gangstrov, ktorí si to zaslúžia.
A pozrime sa na to.
Federálny prokurátor je teda v skutočnosti v nepríjemnej situácii, pretože musí rozhodnúť:
Chceme si túto záležitosť takpovediac interne vyjasniť a povedať: áno, naozaj
je potrebné konať, musíme to vyriešiť;
Aj vinníkov budeme musieť zavrieť alebo stíhať - alebo sa chcete nechať
zahanbiť tým, že sa celá vec bude potom riešiť na medzinárodnej úrovni pod
dohľadom svetovej verejnosti?
Áno, veľmi zaujímavé.
Ale podstata je v tom, že obraciate stoly a tieto pravidlá, ktoré štát vytvoril alebo kde vo
vysoko právnych rozsudkoch povedal, že v záujme ochrany čo i len jedného alebo dokonca
len jedného milióna ľudí nesmiete zaviesť nič, čo ohrozuje čo i len jedného človeka.
Je veľmi zaujímavé, že to obraciate a útočíte naň.
Inými slovami, už teraz mu dávate vysokú šancu,
Hovorím o logickej argumentácii, inak by ste tu neboli.
Z hľadiska intelektuálneho uvažovania je mi prípad jasný.
Budete musieť prísť s niečím, čo to vysvetlí.
Možno si poviete s obvyklou ľahkovážnosťou, áno, áno, nemáme
poňatia o súdnictve a tak ďalej.
Ale práve tam! - Myslím, že niektoré ustanovenia zákona sú formulované
tak jednoducho, že im každý rozumie.
- Páči sa mi najmä ďalšia vec: neexistuje žiadna cenzúra.
Myslím si, že by nebolo jednoduchšie formulovať právne ustanovenie.
Chápem však, že mnohí nemeckí politici majú veľké problémy to pochopiť.
Pani Nancy Faeserovej je jedno, čo sa tam píše.
Ona hovorí: Áno, cenzúrujeme len pre vašu ochranu.
Keď sa pozerám na Kla.TV, hovoria tam všetci tí divní buzeranti a tak ďalej, musíme
pred tým chrániť obyvateľstvo.
Takže to s vami samozrejme myslíme dobre.
A - nie,
ústava je úplne jasná
- to sa nedeje!
A tieto práva na obranu zaväzujú štát, aby toleroval práve to, čo je
v úplnom rozpore s právom na obranu.
Ak schvaľuje len to, čo sám považuje za dobré, nie je to sloboda.
Nie.
Nie, musí ho nájsť... Znie to logicky.
...kde sa proti tomu rozhorčia a povedia, že áno, majú na to právo; - alebo slávny Voltairov výrok:
Aj keď odsudzujem to, čo hovoríte, chcem za to položiť život a bojovať, aby ste to mohli povedať.
To je princíp Strany slobody.
Veľmi pekný citát;
áno. - Pán Zanetti, veľmi pekne vám ďakujem za vaše pripomienky.
Čo sa stane s 599 obvineniami, ak sa ukáže, že Medzinárodný trestný
súd nie je nezávislý, t. j. ak
sa táto jurisdikcia nebude primerane zaoberať týmito
zločinmi proti ľudskosti?
Pretože musí existovať spôsob, ako v určitom okamihu a nejakým spôsobom zabrániť pokračovaniu
takýchto zločinov v budúcnosti.
Venujete sa ďalšej dôležitej otázke: nezávislosti súdnictva.
Aj vo Švajčiarsku sa stále dohadujeme, ako to najlepšie dosiahnuť.
A takýto medzinárodný orgán samozrejme nikdy nie je úplne nezávislý.
Je to však snaha o to, aby bolo možné trestať aj závažné zločiny
podľa medzinárodného práva.
Keď si spomenieme na Norimberský proces alebo na proces po hrôzach druhej svetovej vojny - samozrejme,
že to bola spravodlivosť víťaza, samozrejme, že je poznačená touto chybou - ale bol to prvý
pokus o vytvorenie spravodlivosti, o stanovenie pravidiel, zločinov proti ľudskosti - alebo
ako sa tu teraz hovorí: humanity - alebo vojnových zločinov a tak ďalej.
Napriek všetkému je to obrovský skok v dejinách ľudstva.
To je potrebné povedať
a normy boli stanovené aj pre neskoršie prípady.
Teraz bol zriadený medzinárodný tribunál a veľké krajiny hovoria:
Áno, to je veľmi dobré, ale pre nás sa to nepočíta.
Američania tvrdia, že ak je tam súdený jeden z našich vojakov, prezident
alebo krajina sú povinní použiť vojenskú silu, aby ho dostali von.
A viete si predstaviť, aký nezávislý je takýto súd.
Nemyslím si, že sú do toho zapletení aj Rusi, ale teraz sa vedie konanie proti Putinovi.
Samozrejme, mnohé veci sú politicky motivované.
A na druhej strane máme Afričanov, ako som už povedal, ktorí hovoria:
Prečo sme to vždy len my a nie ostatní?
Každá krajina sa potom rozhodne, či sa týmto rozhodnutím bude riadiť alebo nie.
Áno, presne tak. Ide o viac ako len o detskú chorobu.
To sú samozrejme problémy, ktoré takýto medzinárodný orgán jednoducho má.
Otázkou je, či sme nútení s tým jednoducho žiť a snažiť sa to čo najlepšie zvládnuť, alebo
sa to môžeme nejako pokúsiť postupne zlepšiť.
Myslím si, že by to bolo veľmi žiaduce, ale samozrejme je tiež dôležité,
aby to široká svetová verejnosť vnímala ako spravodlivé.
Samozrejme, vyžaduje si to veľa úsilia; veľa musí byť správne.
Aj politici vo federálnych štátoch sa musia zaviazať.
Ako však vidíme, trend je v súčasnosti skôr opačný.
Súdnictvo sa takmer zmenilo na nástroj tých, ktorí sú pri moci.
Veľmi problematický
vývoj, však?
Videl som to dokonca aj v Nemecku, kde minister vnútra využíva tajnú službu proti nepopulárnym štátnym úradníkom.
- Vidíme, ako je absolútne čestný človek ako Hans-Georg Maaßen
potrestaný, pretože si jednoducho dovolil mať svoj názor.
Toto sú ... - Alebo dokonca celé strany, však?
Myslím, že keď je strana taká dominantná ako AfD, nemôžete v demokracii ani len uvažovať o jej zákaze.
Veď to hovorí článok 20 vášho základného zákona: Všetka štátna moc pochádza od ľudu.
Inými slovami, vládu volia ľudia, nie naopak... ... Áno,
tak by to malo byť.
Áno, ale myslím si, že v dnešnej dobe nie sú jasné takéto triviálne veci.
Alebo sa o tom diskutuje: "Áno, môžeme mať demokraciu zhora nadol?
' ... Nie, musíte získať demokraciu.
Tí, ktorí sú pri moci, nemajú nad nami väčšiu moc, než akú im my sami poskytujeme.
A o to musíte bojovať znova a znova.
Takže demokraciu nedostanete
zadarmo, ani slobodu.
Keď hovoríme 75 rokov ľudských práv. To je všetko v poriadku.
V skutočnosti však ide len o katalóg OSN, ktorý sme uviedli pred 75 rokmi, keď
sme 10. decembra oslavovali výročie.
Ale pochopenie, že tieto práva sú prirodzenými právami, na ktoré máme nárok, pretože sme
ľudské bytosti! Musíme to ľuďom vrátiť do hláv!
V prípade Corony sme videli, že politici sa správali... Niekedy
som musel myslieť na to, ako som sa ako malý chlapec hrával so železničkou
Märklin, kde som mohol pomocou transformátora zrýchliť alebo spomaliť
jazdu vláčikov, a na to, ako dnes zaobchádzajú
s našimi občianskymi slobodami.
Hodia nám kúsok a povedia: "Áno, ukončíme to." Stanovia dátum, kedy bude ústava opäť platiť.
Ústava alebo základný zákon však musia byť skalou v príboji a musia
platiť práve v búrlivých časoch.
Uplatňovanie ústavy nemôže závisieť od politiky.
O takýchto otázkach sa vôbec nediskutuje.
Považujem to za veľmi nebezpečné.
Karl Schmitt povedal, že suverén je ten, kto má k dispozícii výnimočný stav.
A teraz sme videli, že ide zjavne o administratívu a vládu.
Z výnimočného stavu majú prospech, a preto ho môžu vyhlásiť.
A táto totálna korupcia zákona ide ešte ďalej.
Keď teraz v Nemecku vidím, ako sa vláda vážne usiluje o výnimočný stav a chce vyhlásiť
výnimočný stav, aby mohla schváliť protiústavný rozpočet, potom nie
sme ďaleko od svojvôle, pretože to
je svojvôľa.
Samozrejme,
je to vidieť na nespokojnosti ľudí, prieskumy verejnej
mienky sú v suteréne ako nikdy predtým, ale
to máme, ak som vás správne pochopil...
Nič sa nedeje, nič sa nedeje.
To je tá šialená vec,
že potrebuje túto protireklamu.
Alebo sa už možno zhodneme, že to nie je možné.
Kde sú však veľké médiá, ktoré sa jednoducho opýtajú niekoľko otázok?
Chcem povedať, že máme ľudí, ktorí sú teraz... vrátane spolkového kancelára, naozaj nechcem týchto ľudí
až tak urážať, ako švajčiarskemu občanovi mi to neprislúcha, ale existujú vážne
obvinenia z korupcie, napríklad v súvislosti s týmto príbehom cum-ex.
A on si to nepamätá.
Jednoducho povie: "Nepamätám si," a tým je celá záležitosť vyriešená.
A všetci to zhltnú.
Áno, ale správnejšie by bolo povedať, že ak si takéto veci nepamätá, potom možno nie je tou správnou osobou pre spolkové kancelárstvo.
Možno sa budete musieť opýtať niekoho iného.
Mal by sa nad tým zamyslieť.
Áno. S radosťou tak urobíme.
Koniec koncov, má viceprezidenta a možno práve viceprezident bráni ľuďom,
aby ho zosadili.
Ale pán Zanetti, aby sme sa dostali k riešeniu, ak sa teraz skutočne zaoberáme zneužívaním
moci na celosvetovej a samozrejme aj na vnútroštátnej úrovni.
Všetky príklady, ktoré ste práve vymenovali, sú úplne jasným zneužitím moci a úplným nedostatkom diskurzu.
Inými slovami, to by bol východiskový bod, ako to chápem ja, aby ľudia
začali opäť slobodne uvažovať. Pochopil som vás správne?
Aby ste ich prinútili diskutovať. Že názory sú opäť povolené.
Kultúra diskusie je dôležitá a musíme ju zastaviť...
Neexistuje názor, ktorý by sa dal od začiatku vylúčiť ako morálne odsúdeniahodný.
To nie je možné.
Musíte to dovoliť.
Názor môžete aj vyvrátiť.
Ak však túto kultúru stratíme, naša demokracia pôjde dolu vodou.
Musíme to jednoducho vidieť.
A práve sme mali takúto vec.
Myslím tým zneužívanie súdnictva ako nástroja moci... Malo by to vyvolať protesty.
Keď teraz vidím, že istý Michael Ballweg strávil deväť mesiacov vo väzení
a nestačí to ani na obžalobu.
A títo ríšski sudcovia, tých nepoznám. Sú napoly blázni.
Ale aj v našej krajine môžete byť takýmto človekom. V slobodnej krajine môžete byť napoly blázon.
Neviem, čo presne urobili.
Ale už rok sú vo väzení. A zatiaľ nie je na stole žiadna žaloba.
Habeas Corpus Acte je už niekoľko sto rokov starý.
A zjavne sme sa opäť vrátili späť v zmysle intelektuálnej histórie, pretože štát si jednoducho
môže vziať každé právo pre seba.
Ak sú zločinci, mali by byť potrestaní a odsúdení.
Proti tomu vôbec nič nemám.
Áno, ale potom im to dokážte.
Ale títo ľudia... si z vás tiež robia srandu, s prevratom na valčeku a tak ďalej.
A tá stará žena, ako vystúpila z auta a tak ďalej.
To je v súčasnosti najväčšie nebezpečenstvo, ktoré hrozí Nemecku a prichádza
od týchto ľudí. To teraz otriasa republikou.
Viera v republiku teda nie je ďaleko.
Áno, to je pravdepodobne pravda.
Veľmi pekne zhrnuté.
Pán Zanetti, podstatné je, že potrebujeme otvorenú diskusiu.
Potrebujeme kultúru diskusie. Pochopil som vás správne.
A na adresu publika: kultúra sporov, ktorá nie je delegovaná len na právnikov a
právnikov, ale ktorí argumentujú vo svojej oblasti na právnej úrovni.
A my, obyvatelia, sa tiež musíme naučiť znovu diskutovať.
Pochopil som vás správne, však? To je starý dobrý systém kontroly a rovnováhy
[Systém zachovania deľby moci]. Práve z hľadiska deľby moci.
Kompetencie nie sú len oddelené. Je tu aj inhibícia moci.
Preto sa z času na čas musia navzájom predvádzať.
To je úloha!
Ale späť k spoločnosti Corona.
Myslím tým, že najdôležitejším rozhodovacím orgánom bola táto slávna výmena,
tieto Zoom konferencie, ktoré sa konali, ministerské konferencie s premiérmi.
Inými slovami, ide o orgán, ktorý nie je nikde v základnom zákone ustanovený.
Rozhodli o vyhlásení výnimočného stavu.
A potom sú oni sami suverénom, parafrázujúc Karla Schmitta.
To nemôže byť pravda!
Nie, nie, nie.
Rozhodne nie.
Absolútne hanebné.
Áno. Veľmi dobré.
Vaše návrhy veľmi radi zohľadníme.
Rozdajte ich publiku.
Sme tiež veľmi vďační každému právnikovi, ktorý bojuje v tomto boji.
Na úrovniach, kde to nejde, áno, nerobil by som vôbec žiadny pokrok.
To nie je môj svet.
A som veľmi vďačný, že existujú ľudia ako vy, ktorí sa tomu venujú.
Uvedomil som si však, že môžem prispieť k tejto kultúre diskusie,
diskutovať o nej s ľuďmi okolo seba a odovzdávať ju ďalej.
A veľmi sa teším, ako to zajtra dopadne.
Držíme vám palce.
Do tohto podujatia som vložil naozaj veľa energie a síl.
Ďakujem, pán Zanetti.