Ралф Лудвиг е германски юрист и инициатор на Центъра за разследване, изясняване, съдебно преследване
и предотвратяване на престъпления срещу човечеството вследствие на мерките "Корона" (ZAAVV).
В навечерието на повдигането на почти 600 обвинения във Федералната прокуратура
в Карлсруе Ралф Лудвиг дава интервю за Kla.TV, която
допринася за общото образование по правата на човека.
Г-н Лудвиг, много германски лекари и един съдия попаднаха в германската
съдебна система заради критичната си позиция към мерките срещу коронавируса.
Последствията са забрана за упражняване на професията, лишаване от свобода и загуба на средства за препитание.
Не поражда ли това съмнения относно германската съдебна система като независима власт в държавата?
Да, това е дори повече от съмнение. Така че германската съдебна система със сигурност не е независима.
Тя също не прави независими преценки, а ги прави в съответствие с разказа - разказ,
който е предопределен и който протича във всички области на обществото.
Така че съдебната власт вече не е
извън обществото, а е част от него.
И в съдебната система, и в прокуратурата, и в юридическата професия този разказ за Корона просто надделя.
И съответно тези, които са критични, са криминализирани и преследвани.
Понякога казвам това и в съда.
В съда казвам, че тук се криминализират мнения, научни становища, медицински
метод на лечение, което всъщност е първоначалната задача на лекаря
да реши кое е правилно.
Има и съдии, които на практика диктуват на лекаря например как
да издаде сертификат за маска.
И да, по принцип можете да кажете само, че аз също се осмелявам да се съмнявам дали върховенството
на закона е работило преди кризата с коронавируса.
Но кризата с коронавируса ясно показа, че тя не работи и не е независима.
Да, много ви благодаря за обяснението.
Ако мога да ви попитам лично, какво казва един съдия, когато му зададете подобен въпрос?
Отговаря ли изобщо на него или отново го игнорира?
Понякога тя се пренебрегва.
Така че има много различни съдии. Съдебната власт също е отражение на обществото.
Има съдии, с които със сигурност можете да спорите.
Има съдии, които казват: "По принцип ние бихме казали едно и също нещо или аз бих казал,
че сте прав, но законът или разпоредбите казват друго и аз трябва
да се съобразя с тях.
Има съдии, които напълно пренебрегват това.
Има съдии, които вярват на думите ми.
Един съдия в Рощок, който беше наистина лош, дори ми каза, че не приема... Не
бях сложил маска, защото изискването за маска вече беше отменено.
Но той наистина искаше маската.
А този съдия каза, че дори не приема, че съм адвокат.
Така че като защитник всъщност съм защитен;
По основателни исторически причини в Германия съм защитен в съдебната зала.
Тогава съдията каза: "Не признавам статута ви на адвокат и ако е необходимо,
ще ви задържа под стража".
Така че е сравнително трудно. Има и съдии, които реагират много, много нервно.
Така че те започват... е, един съдия постоянно вдига телефона, държи
го до ухото си, отново го окачва, отново го вдига и така нататък.
През цялото време се движеше напред-назад с телефона.
След това те се ровят в някакви документи, съдиите излизат и отново се връщат.
Така че те вече се притесняват, защото, разбира се, ние им показваме огледало.
Не сме единствените, но ние, критичните адвокати, им показваме огледало.
И ако трябваше да решат нещата според закона, те нямаше
да правят това, което правят.
А това означава, както обичам да казвам отново и отново, че хората се стремят към съгласуваност.
Това означава, че това, което мислите, трябва да съвпада с начина, по който действате.
А ако това не е така, например се разболявате.
А съдиите просто не действат последователно, защото всъщност знаят, че постъпват неправилно, но въпреки това го правят.
Много интересен въпрос. Много интересен въпрос.
Това ме насочва към втория въпрос, защото кризата с Корона ясно показа, че законодателството, съдебната
и полицейската власт очевидно са заживели свой собствен
живот, вместо да служат на населението. Да, цялата власт трябва да идва от народа.
Как е възможно да се стигне дотам, че един съдия да действа по такъв начин, че полицията,
по принцип във всяка една област, да изглежда инфилтрирана някъде?
Кой е движещата сила във фонов режим?
Чисто по ваше лично мнение ? Движещата сила във фонов режим?
Така че, първо, можем да кажем сравнително трезво, че има лобисти, има интереси, има фармацевтична
индустрия, има оръжейна индустрия, има финансов комплекс.
Така че това са различни интереси, които естествено оказват огромно
влияние върху политиката и обществото.
Сега, например при кризата с коронавируса, ясно се вижда, че фармацевтичната
индустрия беше една от движещите сили.
И разбира се, ние също сме в процес на социална промяна.
Просто се намираме в цифрова революция.
Обществото се променя изключително бързо и това, което се случва сега, е моето обяснение,
но всеки може да го види по различен начин, разбира
се... Съгласна съм с Vera Birkenbihl. Това е като супермаркет.
Предлагам идея, която може да бъде споделена или не.
Но аз вярвам, че политиката винаги се адаптира към икономическото
равновесие на силите.
А сега имаме глобални икономически отношения на сила, така
че глобалната икономика по принцип не може да търпи държавни бариери.
А това означава, че те търсят начини да преодолеят тези държавни бариери.
Един от начините за това е политиката в областта на здравеопазването.
Както виждаме, тази стандартизация може да бъде постигната чудесно чрез политиката в областта на здравеопазването.
Изведнъж имаме QR код, имаме стандартизиран идентификационен номер.
В момента се правят опити за създаване на стандартизиран, единен
в световен мащаб регламент с този договор на СЗО - Договора за пандемиите.
И ако това се случи, всъщност, ако договорът на СЗО за пандемиите бъде приет, тогава за
първи път ще имаме единен, глобален стандарт в световен мащаб, който ще се прилага във
всички страни, и тогава - знаем също кой стои зад СЗО, как се финансира СЗО - тогава по принцип
фармацевтичната индустрия всъщност ще има право на намеса в световен мащаб.
Трябва да си го представите.
С други думи, националната държава е изключена в този момент.
И точно това се случва, мисля, че точно това преживяваме в момента.
И ние, които сме на улицата, които сме критични, със сигурност искаме нещата да са различни.
Може би не сме в състояние да спрем глобализацията в нейния вид, но разбира
се, можем да спрем или да променим начина, по който тя се прилага.
С други думи, демократичното осъзнаване на това, което току-що казахте,
че цялата власт идва от народа.
Ако пандемичният договор на СЗО надделее, тогава властта вече няма да произлиза от народа,
тогава дори няма да се питат народните представители, а властта изведнъж ще произлиза от малцина,
които имат власт над такава недемократично легитимирана организация като СЗО, те изведнъж
ще имат власт, те ще бъдат суверенът, така да се каже, защото могат да решават и за извънредното
положение, както казва Карл Шмит.
Суверенът е този, който взема решение за извънредно положение.
А това означава, че имаме пълно изместване на властта от структурата на националната държава,
която преди беше необходима в капиталистическия свят, към глобална структура на политическата власт,
която не се контролира по начина, по който просто се нуждае от глобална финансова
или икономическа структура.
Точно това се случва в момента. Моето обяснение. Много интересно.
Така че можете да разберете това много добре. Бяхме започнали някъде по време на Корона.
В крайна сметка това е и темата, която доминира в това интервю.
По-рано говорихте за лобисти от различни сектори, включително оръжейния и др.
Вече можете да видите, че тя е по-обширна.
И мисля, че това е глобален проблем.
Това не е национален проблем, който може да се ограничи само в една държава.
Там някъде има известна драма.
И след това току-що казахте, че договорът на СЗО, договорът за пандемиите, ако се осъществи,
можете ли да дадете оценка на зрителите?
Как оценявате това? Има ли вероятност да се преобърне?
Или тази възможност е малко вероятна?
Доколкото виждам, в момента страните от глобалния
Юг са категорично против.
Те също така са много критични към целия въпрос за ваксинацията, защото по принцип бих
казал, че медицинските ползи в глобалния Юг не са били ползи, но глобалният Юг е бил повече
или по-малко тестова лаборатория.
Сега за първи път тестовата лаборатория е въведена в световен
мащаб с технологията mRNA.
Но все още има много повече скептицизъм.
Така че този скептицизъм към световните фармацевтични компании естествено е много
по-голям в Африка, отколкото в Европа.
А африканските държави вече посочиха, че няма да се съгласят с това.
С други думи, не мисля, че ще има единодушие.
Трябва обаче и да се борим за нея.
Намирам за много обезпокоително, но вече не и изненадващо, че германското правителство в частност и вероятно
германският парламент са толкова склонни да се откажат от собствения си суверенитет
и от суверенитета на Германия по този въпрос.
Да, много хубаво. Много ви благодаря за коментарите. Можете да се справите много добре с това.
За да възстановим дъгата на напрежението, ето каква е нашата ситуация: Утре е големият ден.
Какви са според Вас шансовете за адекватно разглеждане на 599-те наказателни обвинения, подадени във
Федералната прокуратура за нарушения на Всеобщата декларация за правата на човека и член 7 от Международния
наказателен кодекс във връзка със задължението за ваксинация срещу коронавирус
на медицинския персонал и членовете на германските въоръжени сили?
Как оценявате това?
Ако мога да се върна към това, което казах преди: Това, което се
случва в момента, е по същество културна война между онези, които се противопоставят на Всеобщата
декларация за правата на човека, защото Всеобщата декларация за правата на
човека е универсална декларация за индивидуалните права на човека.
Това е ваше право, мое право, правото на всички нас.
Всеки от нас има индивидуални основни права още от раждането си.
И така, ние идваме в света като човешки същества и, в зависимост от това как искате да го видите,
дали искате да го видите религиозно, ние идваме в света като божествено същество.
И засега сме незаобиколими.
На първо място, като човешки същества ние сме в света такива, каквито сме, и можем да правим каквото си искаме.
И, разбира се, живеем заедно в общности.
А това означава, че в общностите повече или по-малко сме съгласни, че имаме
определен начин да живеем заедно.
При тази форма на съжителство се отказвате от някои свободи, а именно тези,
при които ограничавате други хора.
И това е повече или по-малко споразумение, което сключваме.
Но вие не давате на общността, на представителите на тази общност, на управниците на тази
общност правото да управляват живота ви.
Не се отказвате от правото да решавате за здравето си например, но това е ваше право, което запазвате
за себе си и което никога не предоставяте на никого другиго в този обществен договор,
за да може той да решава за него.
Засега това е ваше лично право.
А абсолютното индивидуално право е правото ви на живот, никой да не се опитва да отнеме живота ви
и никой да не се опитва да отнеме здравето ви.
И сега се опитваме да превърнем това в колективни права.
Изведнъж колективът, общността, е много по-важен от вас.
Точно това видяхме сега с Corona.
Изведнъж Федералният конституционен съд и Федералният административен
съд се изправят и казват: "Преценяваме нещата - от една страна, много хора ще умрат, а от
друга, само малцина ще умрат, ако ги принудим или задължим да
се ваксинират.
Но човекът, който умира, например вие или аз, е лице, което има това индивидуално право.
И държавата няма право да се намесва в това индивидуално право.
А това, разбира се, пречи на глобалната политическа власт или на глобалния стремеж към политическа власт.
Това изисква колективна сила.
Тя не се нуждае от мен като индивид, за да се боря, а основно казва, че трябва да функционирам
в това общество по начина, който се изисква от мен, по начина, който има най-голям икономически смисъл,
така да се каже, че трябва да функционирам.
С други думи, опитът, който се случва в момента, е, че тези индивидуални основни права
от Всеобщата декларация за правата на човека - която, между другото, е провъзгласена
в Ню Йорк на 10 декември преди 75 години - са отслабени.
Точно това се твърди тук. Това се случи през последните три години.
Това е борба срещу личните ни права.
А тези, които нарушават личните ни права и действително извършват нападения срещу
цивилното население, което в крайна сметка води до смъртта на хора, до сериозни увреждания
на здравето им или до преследване на хора, които губят основни права, като например
правото да извършват своята работа, което ние имаме в областта на медицината.
Тогава това се санкционира и в рамките на международното наказателно право, тъй като международното наказателно
право и Всеобщата декларация за правата на човека понастоящем все още предвиждат индивидуални права.
Именно с това се опитваме да се борим и това е посланието, което
искаме да изпратим, особено с тази наказателна жалба;
Ей, тези, които са действали тук през последните три години, това не е просто политическо мнение,
това не е просто мнението, че можеш да ваксинираш или не, а това е атака срещу човечеството
като такова и ако го погледнете чисто, трезво, юридически, това е точно така.
Така че те са знаели предварително, че определен брой хора ще умрат.
Те знаеха това.
Те знаеха, че определен брой хора ще страдат от сериозни заболявания.
Миокардит, перикардит, тромбоза и т.н. Всичко това е било известно предварително.
Въпреки това политиците, Бундестагът, Бундесратът и федералният президент, с подкрепата на Федералния
конституционен съд, не само направиха тази ваксинация доброволна, но и заявиха, че определен
район трябва да бъде ваксиниран, в противен случай ще загубят работата си.
С други думи, това е целенасочена атака срещу цивилното население.
И това не е само интерес на фармацевтичната индустрия.
Ако това се осъществи и ако ние като общество го приемем, тогава по същество
приемаме компромис между индивидуалния и колективния живот.
И това никога не трябва да се случва.
И това е основно правило, което имаме в нашата западна цивилизация.
И това е промяната в нашата западна цивилизация.
Така че това е много повече от това.
Ако оставим този аргумент, че ни е позволено да убиваме отделни хора, да продължи - ако направим още една крачка напред, кого още ни е позволено да убиваме?
Какви други мисли можем да имаме?
Кой друг би могъл да бъде опасен за нашата общност?
Да, вече няма ограничения. Точно така.
И тези граници никога не бива да се разрушават, затова и продължавам да твърдя, че
държавата не бива да убива невинни хора.
Държавата няма право да отнема живота ми, защото никога не съм й давал
право да решава за живота ми.
Никога не съм му го давал. Не сте му го дали вие, никой не му го е дал.
И все пак те го направиха и го твърдят.
Ето защо ни е необходима тази сила сега - утрешният ден е основно начало,
за да стигне до населението и хората да осъзнаят, че не става дума
само за въпроса дали тази ваксинация е била опасна или не.
Въпросът по-скоро е дали в бъдеще държавата ще може да решава кой живот не си струва да се живее за определена
друга група, независимо от нейния размер.
Много, много интересна отправна точка.
С други думи, отдалечавате се от индивидуалната съдба, индивидуалното страдание, смъртта
или страничния ефект и се съсредоточавате върху факта, че наистина няма пропорционалност, че
държавата няма право да се намесва, че няма право да решава колко
хора ще спаси и колко ще загуби.
Правилно ли го разбирам? Не, не, трябва да бъдем много, много точни.
Това е много важно в този момент. Това не е въпрос на пропорционалност.
Няма пропорционалност.
Техният живот не може да бъде излаган на риск при никакъв тест
за пропорционалност.
Животът ви струва толкова много, защото той ви принадлежи индивидуално.
Вие не сте го предоставили на държавата като актив за разпореждане.
Държавата може да не ви убие, дори ако в противен случай би спасила
сто хиляди живота, като ви убие.
Не му е позволено, защото не сте му дали това разрешение.
И това е силата на индивидуалните човешки права.
Европейският съд по правата на човека веднъж каза това във връзка със забраната на изтезанията.
Това се случва във Франкфурт, когато синът на банкера е отвлечен от Магнус Гефген.
Той е бил похитителят, хванали са го и после са си помислили,
че момчето на банкера е още живо.
И тогава заместник-началникът на полицията във Франкфурт казал на Магнус Гефген:
сега ще ти осигуря специален полицай, който ще ти причини невероятна болка.
Тя ще ви причини толкова силна болка, без да можете да я видите, че никога в живота си не сте изпитвали
нещо подобно. Ако не ми кажеш къде е момчето - защото си мислеше, че то е още живо.
И после каза, че там, където е било момчето, са намерили тялото; Той вече не беше жив.
След това Магнус Гефген завежда дело срещу нея до Европейския съд по правата на човека.
По това време Европейският съд по правата на човека много ясно заяви,
че изтезанията никога не са позволени.
Никога, никога, никога! Ние не отваряме тази врата.
Изтезанията не са позволени. Дори за да спаси нечий живот.
И след това идва ключовото изречение: Не и ако в противен случай е налице извънредно положение в страната.
Така че изтезанията не са разрешени дори за предотвратяване на извънредно положение.
И ако изтезанията не са позволени, няма нужда да говорим за убийства.
Не, изобщо не. Благодаря ви много, че го обяснихте отново.
Това помага отново да се разбере същността на проблема, независимо от подхода, който използвате.
Какво ще се случи с 599-те наказателни обвинения, ако стане
ясно, че Главната прокуратура е във фалит?
Дали съдебният фалит е глобален проблем или се ограничава само до Германия?
Мисля, че вече засегнахме част от този въпрос.
Но все пак е много интересно за зрителя да си изясни това.
Така че определено сме свидетели на различни преценки и решения в други държави.
Но не и сега с голяма сила.
Забелязва се, че поне що се отнася до периода на коронавирусите, други държави вече
започват да се справят със ситуацията.
Така че в Англия вече се води производство срещу AstraZeneca.
В Америка, в щата Тексас, се води дело срещу Pfizer.
Това по същество е случай на фалшива реклама, тъй като те твърдят,
че ефективността не съществува.
Винаги сме смесвали абсолютната и относителната ефективност.
Но все пак смятам, че съдебната система като цяло се е поддала на този разказ в
световен мащаб, особено по този въпрос.
Затова извършваме много наблюдения, имаме и Международната асоциация
на адвокатите за правата на човека.
Има много, много колеги от цяла Европа.
По света има много, много държави.
Мисля, че вече има 24 или 25 държави, които са се включили, и всички
те говорят за едни и същи проблеми.
Затова не вярвам, че съдебната власт е наистина независима.
Не това искате, а точно обратното.
Правят се опити съдебната власт да стане по-зависима от политическите решения, защото
тогава, разбира се, е по-лесно да се налагат политически решения.
Да, много интересно.
И това означава, че ако се върнем към наказателните обвинения, всички сме с вас
от гледна точка на логиката. Мисля, че можете да разберете това много добре.
Но трябва ли съдебната власт просто, казвам, да не го приеме, ако просто каже: отхвърляме
това, няма да се случи тук, няма да приемем тези наказателни обвинения.
Каква ще бъде следващата ви стъпка? Имате ли вече планове?
Да, да. На първо място, разбира се, става дума за обучение на населението.
Така че тази наказателна жалба, разбира се, също ще бъде публикувана и колегите също ще я получат.
Много адвокати също ще трябва да се справят с това.
Наказателната жалба е сравнително проста, много проста по принцип.
Вземам Международния наказателен кодекс и го замествам с него.
И това ще трябва да направи Федералният главен прокурор.
Така че, ако Федералният главен прокурор не провежда разследване сега, това по същество е знак,
че държавата не иска да действа в тази област.
Това също е знак към външния свят.
Не можем да гледаме на цялата ситуация от чисто правна гледна точка, а от политическа.
А политическият вятър се променя точно сега.
Така че всъщност имаме ситуация, в която политическият вятър се променя.
Това се вижда от социологическите проучвания в Германия.
Въпрос на време е AfD да изпревари ХДС и в общонационалните проучвания.
Така че разликата става все по-малка и по-малка.
Това означава, че нещо определено се случва.
Независимо какво мислите за AfD, можете да видите, че нещата в Германия
се променят в политическо отношение.
С други думи, силата на една партия, която е определяна като дясна от всички средства
на държавния апарат, но която въпреки това става все по-силна, показва,
че имаме социална промяна.
И тази социална промяна също е необходима. Виждаме го например в Италия.
Настъпи промяна и бившият
министър на здравеопазването е разследван в Италия.
С други думи, не мога да кажа дали Федералният главен прокурор
ще разследва или не.
В момента обаче нямаме федерален главен прокурор.
Преди седмица настоящият е станал съдия във Федералния конституционен съд.
Сега той разполага с Втория сенат.
Това означава, че и Вторият сенат е в политическия ви джоб - казвам аз.
Накратко, г-н Харбарт, който вече премина директно от Бундестага в Конституционния
съд, заседава в Първия сенат.
А главният прокурор, г-н Франк, който сега заседава във Втория сенат, беше, както
винаги казвам, човекът на Зьодер в Берлин.
И е по-скоро политик, отколкото адвокат. Той, разбира се, е юрист, но по-скоро политик.
Проблемът за Федералната главна прокуратура е, че ако не започне разследване, това отваря
пътя към Международния наказателен съд.
Това означава, че германската федерална прокуратура трябва внимателно да
обмисли дали искаме да запазим разследванията на тези предполагаеми престъпления в Германия,
за да можем евентуално да ги проследим.
Или ще позволим тези производства да отидат в Хага и евентуално да бъдат разследвани
на международно ниво в Хага, тъй като
африканските държави например биха имали интерес да подкрепят тези наказателни обвинения,
особено в настоящия спор, например като аргумент срещу
този договор на СЗО.
А ако е подкрепено, правилата в Хага са малко по-различни.
Така ще имаме по-голям шанс да го лекуваме.
А това означава, че главната прокуратура трябва да взема политически решения и тук.
Те със сигурност няма да го поискат, както и прокуратурите в Германия, които по принцип прекратяват
тези производства отново и отново.
Но тази процедура, която беше анализирана сравнително трезво и според мен е сравнително
ясна от правна гледна точка, да не се разследва допълнително, а да се предаде на международните
следователи, е въпрос, който трябва да разгледа федералният министър
на правосъдието, който е висшестоящ на федералния прокурор.
Това, разбира се, е политическа история. И аз съм много развълнувана от това.
Но дискусията само по тази тема е толкова важна и мащабна, че вярвам и съм убеден,
че ще бъде по-трудно да се осъществи тази промяна от индивидуални към колективни
права, която те планират.
Защото хората просто стават по-бдителни и се вслушват по-внимателно.
Защото осъзнавам, че много, много хора разбират това.
Този аргумент, че държавата не трябва да убива невинни хора - дори тези, които подкрепяха задължителното
ваксиниране, изведнъж застанаха пред мен и казаха: да, да, това са били само няколко души.
Тогава казвам: да, да, някои от тях са истински хора.
И истински хора не трябва да умират в резултат на мярка, предприета от държавата.
Държавата няма право да прави това. И тогава хората се оттеглят все повече и повече.
Така че този аргумент наистина работи.
В личния си живот винаги връщах дискусията към тази точка:
Държавата не трябва да убива невинни хора!
Ако някой дойде и иска да обсъжда тези неща, независимо за какво става дума, те винаги са
свързани с това дали държавата убива невинни хора?
Можете да приложите това към всичко. Това може да се свърже и с войната.
Дори и сега ситуацията в Газа, в Израел, е абсолютно същата.
Така че и там държавата няма право да убива невинни хора.
Разбира се, че държавата има право да се защитава срещу терористична атака.
Но, разбира се, на държавата не е позволено да убива цивилни и невинни хора.
И тук виждаме едно ново определение.
Сега винаги се твърди, че това е възможно.
Но не, това не е позволено, не е възможно.
Не трябва да убивате цивилни. И не трябва да атакувате цели, за които се предполага, че са цивилни.
Така че цивилните могат да бъдат съпътстващи щети по силата на
международното право, но не и да отидете там с отворени очи и да кажете:
да, те се крият зад цивилни.
Ако терористите се крият зад цивилни граждани, тогава като цивилизована
държава нямам право да стрелям.
Защото не ми е позволено да убивам тези цивилни.
И щом осъзнаете, че на държавата не е позволено да убива невинни хора - щом
осъзнаете това във всяка ситуация, тогава дискусията винаги е различна.
И можете да го изпробвате.
Опитайте се да разговаряте с много хора, които са подкрепяли ваксинацията, например, независимо
от въпроса дали тази ваксинация сега е генна терапия, което е много вероятно, дали, както казах,
е имало всички тези злоупотреби в процедурите за одобрение, какво
се е объркало - винаги се връщайте към този единствен въпрос.
Но ако държавата го направи задължително, има ли право да убие невинен
човек от ваша гледна точка?
И когато хората започнат да се замислят за това, защото в резултат на това казват, че всяка
държава може да реши кой всъщност представлява опасност за моята държава, за колектива,
и тогава мога да го убия?
Не! И тогава много неща стават по-ясни.
Много логично и най-вече много практично е да го вземете със себе си.
И мисля, че беше чудесно, че го приложихте отново към различни кризи.
Corona наистина е пример за това, което се случва в момента.
И в световен мащаб имаме няколко други проблема.
Но мисля, че е много хубаво, че наистина стигате до същността на въпроса, до този единствен
момент, и казвате, че държавата не трябва да убива.
Това е, което взимаме със себе си, това е, което предаваме на всеки
зрител, който гледа това отнякъде.
Това е аргумент, който мисля, че можем да представим.
И ние наистина можем да изнесем това на масите на редовните потребители, в дискусионните форуми
или където и да било другаде. Благодаря Ви много, г-н Лудвиг, за интервюто. Да, благодаря ви.
Че винаги се борите за това разяснение.
Изпращаме ви много сили за утрешния важен ден - предаването
на обвиненията.
Да, благодаря ви. Благодаря и на вас.