Ralf Ludwig je německý právník a iniciátor založení Centra pro vyšetřování, objasňování,
právní stíhání a prevenci zločinů proti lidskosti v důsledku opatření koruny (ZAAVV).
V předvečer podání téměř 600 trestních oznámení Spolkovým státním zastupitelstvím v Karlsruhe
poskytl Ralf Ludwig rozhovor televizi Kla.TV, která přispívá
k všeobecnému vzdělávání v oblasti lidských práv.
Pan Ludwig, řada německých lékařů a jeden soudce byli kvůli svému kritickému
postoji k opatřením proti koronaviru postaveni před německou justici.
Důsledkem byl zákaz výkonu povolání, vězení a ztráta živobytí.
Nevzbuzuje to pochybnosti o německém soudnictví jako o nezávislé státní moci?
Ano, to je ještě více než pochybnosti. Německé soudnictví tedy rozhodně není nezávislé.
Nečiní také nezávislé soudy, ale dělá je podle narativu - narativu,
který je předem daný a který prochází všemi oblastmi společnosti.
Soudnictví tedy nyní nestojí mimo
společnost, ale je její součástí.
A v soudnictví, na státním zastupitelství a v právnických profesích tento koronový narativ prostě převládl.
A proto jsou ti, kdo jsou kritičtí, kriminalizováni a pronásledováni.
Někdy to říkám i u soudu.
U soudu říkám, že se zde kriminalizují názory, vědecké názory,
léčebná metoda, což je vlastně původní úkol lékaře, aby
rozhodl, co je správné.
A existují soudci, kteří pak prakticky diktují lékaři, jak má například
vystavit potvrzení o masce.
A ano, v zásadě lze říci jen to, že si také dovolím pochybovat o tom,
zda právní stát fungoval před koronavirovou krizí.
Koronavirová krize však jasně ukázala, že nefunguje a že není nezávislá.
Ano, moc děkuji za vysvětlení.
Mohu-li se vás osobně zeptat, co řekne soudce, když mu položíte takovou otázku?
Reaguje na něj vůbec, nebo je opět ignorován?
Někdy je ignorován.
Soudci jsou tedy velmi rozdílní. Soudnictví je také odrazem společnosti.
Jsou soudci, se kterými se jistě můžete přít.
Existují soudci, kteří říkají: "V podstatě bychom řekli totéž, nebo bych řekl, že
máte pravdu, ale zákon nebo předpisy říkají něco jiného
a já se jimi musím řídit.
Existují soudci, kteří to zcela ignorují.
Jsou soudci, kteří mi věří na slovo.
Jeden soudce v Rostocku, to bylo opravdu špatné, dokonce mi řekl, že neakceptuje...
Já jsem si masku nenasadil, protože požadavek na masku už byl zrušen.
Ale on tu masku opravdu chtěl.
A tento soudce řekl, že ani neuznává, že jsem obhájce.
Takže jako obhájce jsem vlastně chráněn;
Z dobrých historických důvodů jsem v Německu v soudní síni chráněn.
A tento soudce pak řekl: "Neuznávám váš status obhájce a v případě potřeby
vás nechám vzít do vazby.
Takže relativně těžké. A jsou soudci, kteří reagují velmi, velmi nervózně.
Tak začali... no, jedna soudkyně neustále zvedala telefon, držela
ho u ucha, zase ho položila, znovu zvedla a tak dále.
Celou dobu se s telefonem pohyboval sem a tam.
A pak se prohrabou nějakými papíry, soudci vyběhnou ven a pak se zase vrátí.
Takže už začínají být nervózní, protože jim samozřejmě nastavujeme zrcadlo.
Nejsme jediní, ale my, kritičtí právníci, jim nastavujeme zrcadlo.
A kdyby měli věci řešit podle zákona, nedělali
by to, co dělají.
A to znamená, jak rád říkám, že lidé usilují o soudržnost.
To znamená, že to, co si myslíte, musí odpovídat tomu, jak jednáte.
A pokud tomu tak není, onemocníte například.
A soudci prostě nejednají koherentně, protože vlastně vědí, že dělají špatnou věc, a přesto ji dělají.
Velmi zajímavý bod. Velmi zajímavý bod.
To mě přivádí k druhé otázce, protože krize kolem koruny jasně ukázala, že legislativa, soudnictví
a policejní moc zjevně začaly žít vlastním životem,
místo aby sloužily obyvatelstvu. Ano, veškerá moc by měla pocházet od lidu.
Jak mohlo dojít k tomu, že soudce jedná tak, že se zdá, že policie,
v podstatě v každé oblasti, je někde infiltrovaná?
Kdo je hybnou silou v pozadí?
Čistě podle vašeho osobního názoru ? Hnací síla v pozadí?
Především můžeme poměrně střízlivě říci, že existují lobbisté, existují zájmy, existuje farmaceutický
průmysl, existuje zbrojní průmysl, existuje finanční komplex.
Jedná se tedy o různé zájmy, které přirozeně mají obrovský
vliv na politiku a společnost.
Například v případě koronavirové krize je jasně vidět, že jednou z
hnacích sil byl farmaceutický průmysl.
A samozřejmě procházíme také sociálními změnami.
Jsme prostě v době digitální revoluce.
Společnost se neuvěřitelně rychle mění a to, co se děje nyní, je moje vysvětlení,
ale každý to samozřejmě může vidět jinak...
Souhlasím s Verou Birkenbihlovou. Je to jako supermarket.
Nabízím myšlenku, kterou lze sdílet, nebo ne.
Domnívám se však, že politika se vždy přizpůsobuje
ekonomickému rozložení sil.
A nyní máme globální ekonomické mocenské vztahy, takže
globální ekonomika v zásadě nemůže tolerovat státní bariéry.
A to znamená, že hledají způsoby, jak tyto státní bariéry prolomit.
Jedním ze způsobů, jak toho dosáhnout, je politika zdravotní péče.
Jak vidíme, této standardizace můžeme skvěle dosáhnout prostřednictvím politiky zdravotní péče.
Najednou máme QR kód, máme standardizované identifikační číslo.
V současné době probíhají pokusy o vytvoření standardizované,
celosvětově jednotné regulace pomocí této smlouvy WHO, pandemické smlouvy.
A pokud to projde, pokud tato pandemická smlouva WHO projde, pak budeme mít poprvé
na celém světě jednotný globální standard, který bude platit ve všech zemích,
a pak - víme také, kdo stojí za WHO, jak je WHO financována - bude mít farmaceutický
průmysl v podstatě celosvětovou intervenční moc.
Musíte si to představit.
Jinými slovy, národní stát je v tu chvíli vypnutý.
A to se právě děje, myslím, že to právě teď zažíváme.
A my, kteří jsme na ulici, kteří jsme kritičtí, určitě chceme, aby se věci změnily.
Možná nejsme schopni zastavit globalizaci jako takovou, ale můžeme
samozřejmě zastavit nebo změnit způsob jejího provádění.
Jinými slovy, demokratické uvědomění si toho, co jste právě řekl,
že veškerá moc pochází od lidu.
Pokud pandemická smlouva WHO zvítězí, pak už moc nebude vycházet z lidu, pak už se
nebude ptát ani zástupců lidu, ale pak najednou bude moc vycházet z několika málo lidí,
kteří mají moc nad takovou nedemokraticky legitimizovanou organizací, jako je WHO, najednou
budou mít moc, budou takříkajíc suverénem, protože mohou rozhodovat i o výjimečném
stavu, jak říkal Carl Schmitt.
O vyhlášení výjimečného stavu rozhoduje panovník.
A to znamená, že dochází k úplnému přesunu moci z národně-státní struktury,
která byla dříve v kapitalistickém světě nezbytná, na globální politickou mocenskou strukturu,
která není kontrolována tak, jak to globální finanční nebo ekonomická
struktura jednoduše potřebuje.
To se děje právě teď. Moje vysvětlení. Velmi zajímavé.
Takže to velmi dobře chápete. Začali jsme někde během Corony.
Nakonec je to také téma, které tomuto rozhovoru dominuje.
Předtím jste hovořil o lobbistech z různých odvětví, včetně zbrojního průmyslu atd.
Již nyní můžete vidět, že je rozsáhlejší.
A myslím, že je to celosvětový problém.
Nejde o národní problém, který by se omezoval na jednu zemi.
Někde tam je určité drama.
A pak jste také právě řekl, že smlouva WHO, pandemická smlouva, pokud se uskuteční,
můžete divákům poskytnout hodnocení?
Jak to hodnotíte? Je možné, že se převrátí?
Nebo je tato možnost spíše nepravděpodobná?
V současné době, pokud vím, jsou země globálního
Jihu rozhodně proti.
Jsou také velmi kritičtí k celé problematice očkování, protože v zásadě bych řekl,
že lékařské přínosy v zemích globálního Jihu nebyly přínosy, ale globální Jih
byl víceméně zkušební laboratoří.
Nyní byla poprvé po celém světě zavedena testovací laboratoř
s technologií mRNA.
Stále však panuje mnohem větší skepse.
Skepse vůči globálním farmaceutickým společnostem je tedy v Africe přirozeně
mnohem větší než v Evropě.
Africké státy již daly najevo, že na to nepřistoupí.
Jinými slovy, nemyslím si, že bude dosaženo jednomyslnosti.
Musíme o něj však také bojovat.
Považuji za velmi znepokojivé, ale nikoli překvapivé, že zejména německá vláda a možná
i německý parlament jsou v této otázce tak ochotni vzdát se vlastní
suverenity a suverenity Německa.
Ano, velmi pěkné. Děkuji vám za vaše připomínky. S tím si můžete poradit velmi dobře.
Abychom obnovili oblouk napětí, je zde naše situace: Zítra je velký den.
Jaké jsou podle vás šance na adekvátní zpracování 599 trestních oznámení podaných Spolkovému
státnímu zastupitelství pro porušení Všeobecné deklarace lidských práv a § 7 Mezinárodního
trestního zákoníku v souvislosti s povinností očkování proti koronaviru pro
zdravotnický personál a příslušníky německých ozbrojených sil?
Jak to hodnotíte?
Pokud se mohu vrátit k tomu, co jsem řekl předtím: To,
co se nyní děje, je v podstatě kulturní válka mezi těmi, kteří se staví proti Všeobecné
deklaraci lidských práv, protože Všeobecná deklarace lidských práv
je univerzální deklarací individuálních lidských práv.
Je to vaše právo, moje právo, právo nás všech.
Každý z nás má od narození individuální základní práva.
Přicházíme tedy na svět jako lidské bytosti, a podle toho, jak to chcete vidět,
zda to chcete vidět nábožensky, přicházíme na svět jako božské bytosti.
A my jsme prozatím neporazitelní.
Především jako lidské bytosti jsme na světě takoví, jací jsme, a můžeme si dělat, co chceme.
A pak samozřejmě žijeme společně v komunitách.
A to znamená, že se v komunitách víceméně shodneme na
určitém způsobu soužití.
Při této formě soužití se vzdáváte určitých svobod, a to těch, při
kterých omezujete ostatní lidi.
A to je víceméně naše dohoda.
Ale vy nedáte komunitě, jejím představitelům, vládcům této komunity
právo nad svým životem.
Například se nevzdáváte práva rozhodovat o svém zdraví, ale je to vaše právo, které si ponecháváte
pro sebe a které v rámci této společenské smlouvy nikdy nepředáváte nikomu jinému,
aby o něm mohl rozhodovat.
To je prozatím vaše individuální právo.
Absolutním individuálním právem je vaše individuální právo na život, aby vás nikdo nechtěl připravit o
život a aby vás nikdo nechtěl připravit o zdraví.
A my se je nyní snažíme transformovat do kolektivních práv.
Najednou je kolektiv, komunita, mnohem důležitější než vy.
To je přesně to, co jsme nyní viděli u koróny.
Najednou se postaví Spolkový ústavní soud a Spolkový
správní soud a řeknou: "Zvažujeme - na jedné straně zemře mnoho lidí a na druhé
straně jich zemře jen pár, když je budeme nutit nebo zavazovat
k očkování.
Ale člověk, který umírá, například vy nebo já, je osobou, která má toto individuální právo.
A stát nemá právo do tohoto práva jednotlivce zasahovat.
A to samozřejmě brání globální politické moci nebo globálnímu úsilí o politickou moc.
To vyžaduje kolektivní sílu.
Nepotřebuje, abych se jako jedinec bránil, ale v podstatě říká, že mám v této
společnosti fungovat tak, jak se ode mě vyžaduje, tak, jak to dává největší ekonomický
smysl, abych tak řekl, že musím fungovat.
Jinými slovy, pokus, ke kterému právě dochází, spočívá v tom, že jsou oslabována
jednotlivá základní práva Všeobecná deklarace lidských práv, která byla
mimochodem vyhlášena v New Yorku 10. prosince před 75 lety.
Přesně o tom se zde mluví. To jsme zažili v posledních třech letech.
Jedná se o boj proti našim osobním právům.
A ti, kteří porušují naše individuální práva a skutečně provádějí útoky
na civilní obyvatelstvo, což v konečném důsledku vede k úmrtí lidí, vážnému poškození
jejich zdraví nebo k pronásledování lidí, kteří přicházejí o základní
práva, jako je právo vykonávat svou práci, kterou máme v oblasti zdravotnictví.
Pak je to sankcionováno i v rámci mezinárodního trestního práva, protože mezinárodní trestní právo
a Všeobecná deklarace lidských práv v současné době stále zajišťují individuální práva.
A to je to, proti čemu se snažíme bojovat, a to je zpráva, kterou
chceme vyslat, zejména tímto trestním oznámením, že říkáme;
Hele, ti, co tady působili v posledních třech letech, to není jenom politický názor, to není
jenom názor, no, můžete očkovat, nebo neočkovat, ale je to útok na lidstvo jako takové,
a když se na to podíváte čistě, střízlivě, právně, tak to tak je.
Věděli tedy předem, že určitý počet lidí zemře.
Věděli to.
Věděli, že určitý počet lidí bude trpět vážnými nemocemi.
Myokarditida, perikarditida, trombóza atd. To vše bylo známo předem.
Nicméně politici, Spolkový sněm, Spolková rada a spolkový prezident s podporou Spolkového
ústavního soudu nejenže učinili toto očkování dobrovolným, ale také řekli,
že určitá oblast musí být očkována, jinak přijdou o práci.
Jinými slovy, jedná se o cílený útok na civilní obyvatelstvo.
A nejde jen o zájem farmaceutického průmyslu.
Pokud to projde a pokud to jako společnost přijmeme, pak v podstatě akceptujeme
kompromis mezi individuálním životem a kolektivem.
A to se nikdy nesmí stát.
A to je základní pravidlo naší západní civilizace.
A to je změna v naší západní civilizaci.
Takže je to mnohem víc než to.
Pokud necháme tento argument, že smíme zabíjet jednotlivé lidi, projít - když půjdeme o krok dál, koho dalšího smíme zabíjet?
Jaké další myšlenky můžeme mít?
Kdo jiný by mohl být pro naši komunitu nebezpečný?
Ano, již neexistují žádná omezení. Přesně tak.
A tyto hranice nesmí být nikdy strženy, proto stále říkám, že stát
nesmí zabíjet nevinné lidi.
Stát mi nesmí vzít život, protože jsem mu nikdy nedal právo
rozhodovat o mém životě.
To jsem mu nikdy nedal. To jsi mu nedal, to mu nikdo nedal.
Přesto to udělali a tvrdí to.
A proto potřebujeme tuto sílu nyní - zítřek je v podstatě začátek,
aby se to dostalo k obyvatelstvu a lidé si uvědomili, že nejde
jen o otázku, zda toto očkování bylo nebezpečné, nebo ne.
Spíše jde o to, zda bude v budoucnu stát smět rozhodovat o tom, který život nestojí za to, aby ho žila
určitá jiná skupina, bez ohledu na její velikost.
Velmi, velmi zajímavý výchozí bod.
Jinými slovy, odhlížíte od individuálního osudu, individuálního utrpení, smrti nebo vedlejšího
účinku a soustředíte se na to, že skutečně neexistuje žádná proporcionalita, že stát
nesmí zasahovat, že nesmí rozhodovat o tom, kolik lidí zachrání
a kolik jich ztratí.
Rozumím tomu správně? Ne, ne, musíme být velmi, velmi přesní.
To je v tuto chvíli velmi důležité. Nejde o otázku proporcionality.
Neexistuje žádná proporcionalita.
Jejich životy nemohou být ohroženy v žádném testu
proporcionality.
Váš život má velkou cenu, protože váš individuální život patří vám.
Neodevzdali jste je státu jako majetek, s nímž by bylo možné nakládat.
Stát vás nesmí zabít, i když by jinak zachránil sto tisíc
životů tím, že vás zabije.
To mu není dovoleno, protože jste mu toto oprávnění nedali.
A to je síla individuálních lidských práv.
Evropský soud pro lidská práva to kdysi řekl v souvislosti se zákazem mučení.
Bylo to ve Frankfurtu, když byl syn tohoto bankéře unesen jistým Magnusem Gäfgenem.
Byl to únosce, dostali ho a pak si mysleli, že ten bankéřův
chlapec je stále naživu.
A pak zástupce policejního ředitele ve Frankfurtu řekl tomu Magnusovi Gäfgenovi:
"Teď vám seženu speciálního policistu, ten vám způsobí neuvěřitelnou bolest.
Způsobí vám tak krutou bolest, aniž byste ji viděli, že jste nikdy v životě nic podobného nezažili.
Pokud mi neřeknete, kde ten chlapec je - protože si myslel, že je stále naživu.
A pak řekl, že tam, kde byl ten chlapec, našli tělo; Už nebyl naživu.
Magnus Gäfgen proti tomu podal žalobu až k Evropskému soudu pro lidská práva.
Evropský soud pro lidská práva tehdy jasně řekl, že
mučení není nikdy povoleno.
Nikdy, nikdy, nikdy! Tyto dveře neotevíráme.
Mučení není povoleno. Dokonce ani proto, aby zachránil něčí život.
A pak následuje tato zásadní věta: Ani v případě, že by jinak byl vyhlášen stav ohrožení státu.
Mučení tedy není povoleno ani za účelem zabránění výjimečnému stavu.
A pokud není povoleno mučení, nemusíme mluvit o zabíjení.
Ne, vůbec ne. Moc vám děkuji za opětovné vysvětlení.
To pomáhá znovu pochopit podstatu problému, ať už zvolíte jakýkoli přístup.
Co se stane s 599 trestními oznámeními, pokud se ukáže,
že generální prokuratura krachuje?
Je soudní úpadek celosvětovým problémem, nebo se omezuje pouze na Německo?
Myslím, že jsme se toho už částečně dotkli.
Ale i tak je to pro diváka velmi zajímavé, aby si to ujasnil.
V jiných zemích se tedy rozhodně setkáváme s různými rozsudky a rozhodnutími.
Ale ne teď s velkou vervou.
Je patrné, že alespoň pokud jde o období koronavirů, ostatní země se nyní
začínají s touto situací vyrovnávat.
V Anglii tedy nyní probíhá řízení proti společnosti AstraZeneca.
V Americe, v Texasu, probíhá řízení proti společnosti Pfizer.
Jedná se v podstatě o klamavou reklamu, protože se tvrdí,
že účinnost neexistuje.
Vždy jsme zaměňovali absolutní a relativní účinnost.
Přesto si myslím, že soudnictví jako celek tomuto narativu celosvětově
podlehlo, zejména v této otázce.
Takže hodně monitorujeme, máme také Mezinárodní sdružení
právníků pro lidská práva.
Je tu mnoho kolegů z celé Evropy.
Na světě je mnoho, mnoho zemí.
Myslím, že v současné době je již zapojeno 24 nebo 25 zemí, které
hovoří o stejných problémech.
Takže si nemyslím, že soudnictví je skutečně nezávislé.
To není to, co chcete, spíše naopak.
Snaží se o větší závislost soudnictví na politických rozhodnutích, protože
pak je samozřejmě snazší politická rozhodnutí prosadit.
Ano, velmi zajímavé.
A to znamená, že pokud se vrátíme k 599 trestním obviněním, z hlediska
logiky s vámi všichni souhlasíme. Myslím, že to chápete velmi dobře.
Ale měla by to justice prostě, říkám, nepřijmout, kdyby prostě řekla,
my to odmítáme, tady se to nestane, my tato trestní oznámení nepřijmeme.
Jaký bude váš další krok? Máte už nějaké plány?
Ano, ano. Takže v první řadě jde samozřejmě také o vzdělávání obyvatelstva.
Takže toto trestní oznámení bude samozřejmě také zveřejněno a kolegové ho také obdrží.
S tím se bude muset vypořádat i mnoho právníků.
Trestní oznámení je poměrně jednoduché, v zásadě velmi jednoduché.
Vycházím z Mezinárodního trestního zákoníku a podřazuji ho pod něj.
A to by měl udělat federální generální prokurátor.
Pokud tedy federální generální prokuratura nyní nevyšetřuje, je to v podstatě známka
toho, že stát v této oblasti nechce jednat.
To je také znamení pro okolní svět.
Na celou věc se nemůžeme dívat z čistě právního hlediska, musíme se na ni dívat politicky.
A politický vítr se právě teď mění.
Takže jsme vlastně v situaci, kdy se politický vítr mění.
Vidíme to na průzkumech veřejného mínění v Německu.
Je jen otázkou času, kdy AfD předstihne CDU i v celostátních průzkumech.
Rozdíl se tedy stále zmenšuje.
To znamená, že se něco děje.
Bez ohledu na to, co si o AfD myslíte, je vidět, že se situace
v Německu politicky mění.
Jinými slovy, síla strany, která je všemi prostředky státního mocenského aparátu kádrována
jako pravicová, ale která přesto stále sílí, svědčí o tom, že dochází
ke společenské změně.
A tato společenská změna je také nutná. Vidíme to například v Itálii.
Došlo ke změně a bývalý
ministr zdravotnictví je v Itálii vyšetřován.
Jinými slovy, nemohu říci, zda Federální generální prokuratura
bude vyšetřovat, nebo ne.
V současné době však nemáme federálního generálního prokurátora.
Ten současný se před týdnem stal soudcem Spolkového ústavního soudu.
Nyní má druhý Senát.
To znamená, že druhý Senát je i politicky ve vaší kapse, říkám.
Trochu stručně řečeno, pan Harbarth, který již ze Spolkového sněmu přešel přímo
k Ústavnímu soudu, zasedá v prvním senátu.
A generální prokurátor pan Frank, který nyní zasedá v druhém Senátu, byl, jak vždycky
říkám, Söderův člověk v Berlíně.
A spíše politik než právník. Je to samozřejmě právník, ale spíše politik.
Problémem Spolkové generální prokuratury je, že pokud nevyšetřuje, otevírá to
cestu k Mezinárodnímu trestnímu soudu.
To znamená, že německé spolkové státní zastupitelství si musí dobře
rozmyslet, zda chceme tato vyšetřování údajných trestných činů ponechat v Německu,
abychom je případně měli pod palcem.
Nebo umožníme, aby se tato řízení dostala do Haagu a případně byla
v Haagu mezinárodně vyšetřována,
protože například africké státy by mohly mít zájem podpořit tato trestní obvinění,
zejména v současném sporu, například jako argument
proti této smlouvě WHO.
A pokud je podporována, v Haagu platí trochu jiná pravidla.
Pak máme větší šanci, že se bude léčit.
A to znamená, že i zde musí generální prokuratura činit politická rozhodnutí.
Určitě ji ve skutečnosti chtít nebudou, stejně jako státní zastupitelství v Německu
tato řízení opakovaně zastavují.
Ale zejména tento postup, který byl poměrně střízlivě právně analyzován a je podle mého
názoru právně poměrně jasný, teď to dál nevyšetřovat, ale skutečně to předat mezinárodním
vyšetřovatelům, to je na zvážení spolkového ministra spravedlnosti,
který je nadřízeným spolkového státního zástupce.
To je samozřejmě politický příběh. A to mě velmi těší.
Ale diskuse na toto téma je sama o sobě tak důležitá a rozsáhlá, že se domnívám a jsem
také přesvědčen, že bude obtížnější uskutečnit tuto změnu z individuálních práv
na práva kolektivní, kterou plánují.
Lidé jsou zkrátka pozornější a pozorněji naslouchají.
Protože si uvědomuji, že to chápe mnoho a mnoho lidí.
Tento argument, že stát nesmí zabíjet nevinné lidi - i ti, kteří byli pro povinné
očkování, najednou stojí přede mnou a říkají, ano, ano, bylo jich jen pár.
Pak říkám, ano, ano, někteří z nich jsou skuteční lidé.
A skuteční lidé nesmí umírat v důsledku opatření přijatého státem.
To stát nesmí. A pak se lidé stahují dál a dál.
Tento argument tedy skutečně funguje.
V soukromém životě jsem vždycky vracel diskusi k tomuto bodu:
Stát nesmí zabíjet nevinné lidi!
Pokud někdo přijde a chce o těchto věcech diskutovat, ať už jde o cokoli, vždycky
je to o tom, jestli stát zabíjí nevinné lidi.
To můžete použít na cokoli. Můžete to vztáhnout i na válku.
I nyní je situace v Gaze a v Izraeli naprosto stejná.
Takže ani tam stát nesmí zabíjet nevinné lidi.
Stát se samozřejmě může bránit proti teroristickému útoku.
Ale stát samozřejmě nesmí zabíjet civilisty a nevinné lidi.
I zde dochází k novému vymezení.
Nyní se vždy tvrdí, jako by to bylo možné.
Ale ne, to není přípustné, to není možné.
Nesmíte zabíjet civilisty. A nesmíte útočit na cíle, kde jsou podezřelí civilisté.
Takže civilisté mohou být vedlejšími škodami podle mezinárodního práva,
ale ne že tam skutečně půjdete s otevřenýma očima, kde si řeknete, ano,
oni se schovávají za civilisty.
Pokud se teroristé schovávají za civilisty, pak jako civilizovaný
stát nemám právo střílet.
Protože nemám dovoleno ty civilisty zabíjet.
A jakmile si uvědomíte, že stát nesmí zabíjet nevinné lidi - jakmile
si to uvědomíte v každé situaci, pak je diskuse vždy jiná.
A můžete si to vyzkoušet.
Zkuste si promluvit s mnoha lidmi, kteří byli například pro očkování, bez ohledu na to, zda
je toto očkování nyní genovou terapií, což je velmi pravděpodobné, zda, jak jsem řekl, došlo
ke všem těm zneužitím při schvalovacích procedurách, co všechno
se pokazilo - vždycky to vysledovat zpět k tomuto jedinému bodu.
Ale pokud stát zavede povinnost, smí podle vás zabít
nevinného člověka?
A když o tom pak lidé začnou přemýšlet, protože v důsledku toho říkají, že
každý stát může rozhodnout, kdo je vlastně nebezpečím pro můj stát, pro
kolektiv, a já ho pak mohu zabít?
Ne! A pak se mnohé věci stanou jasnějšími.
Je velmi logické a především velmi praktické vzít si ji s sebou.
A myslím, že bylo skvělé, že jsi to znovu aplikoval na různé krize.
Corona je skutečně příkladem toho, co se právě děje.
A v globálním měřítku máme několik dalších problémů.
Ale myslím si, že je moc hezké, že jdete opravdu k jádru věci, k tomuto jedinému
bodu a říkáte, že stát nesmí zabíjet.
To si odnášíme s sebou, to předáváme každému divákovi,
který se na to odněkud dívá.
To je argument, který můžeme předložit.
A můžeme to opravdu dostat na stoly pravidelných uživatelů, diskusní fóra
nebo kamkoli jinam. Děkuji vám, pane Ludwigu, za rozhovor. Ano, děkuji.
Že za toto vyjasnění stále bojujete.
A posíláme vám hodně sil na zítřek, na důležitý den, na
předání trestních obvinění.
Ano, děkuji. Děkujeme také.