Ralfs Ludvigs (Ralf Ludwig) ir vācu jurists, kurš ir ierosinājis Centra izmeklēšanai, noskaidrošanai, kriminālvajāšanai
un novēršanai par noziegumiem pret cilvēci saistībā ar Corona pasākumiem (ZAAVV) izveidi.
Gandrīz 600 apsūdzību iesniegšanas priekšvakarā Federālajā prokuratūrā Karlsrūē
Ralfs Ludvigs sniedza interviju portālam Kla.TV,
kas veicina vispārēju izglītošanu par cilvēktiesībām.
Ludviga kungs, daudzi vācu ārsti un tiesnesis nonāca Vācijas tieslietu sistēmas
redzeslokā, jo bija kritiski noskaņoti pret koronavīrusa apkarošanas pasākumiem.
Sekas bija profesionālās darbības aizliegums, ieslodzījums un iztikas līdzekļu zaudēšana.
Vai tas nerada šaubas par Vācijas tiesu sistēmu kā neatkarīgu valsts varu?
Jā, tas ir pat vairāk nekā šaubas. Tātad Vācijas tiesu sistēma noteikti nav neatkarīga.
Tā arī neizdara neatkarīgus spriedumus, bet gan tos izdara saskaņā ar naratīvu - naratīvu,
kas ir jau iepriekš noteikts un kas caurvij visas sabiedrības dzīves jomas.
Tātad tiesu vara tagad nav ārpus sabiedrības,
bet gan tiesu vara ir sabiedrības daļa.
Un tiesu sistēmā, prokuratūrā un juristu profesijā šis "Corona" naratīvs ir vienkārši dominējis.
Un attiecīgi tie, kas ir kritiski, tiek krimināli sodīti un vajāti.
Dažreiz es to saku arī tiesā.
Es tiesā saku, ka šeit tiek kriminalizēti viedokļi, zinātniskie viedokļi,
ārstēšanas metode, kas patiesībā ir ārsta sākotnējais uzdevums
- izlemt, kas ir pareizi.
Un ir tiesneši, kas tad faktiski diktē ārstam, piemēram,
kā sastādīt maskas izziņu.
Un jā, principā jūs varat tikai teikt, ka es arī uzdrošinos apšaubīt,
vai tiesiskums darbojās pirms koronavīrusa krīzes.
Taču koronavīrusa krīze ir skaidri parādījusi, ka tā nedarbojas un nav neatkarīga.
Jā, liels paldies par skaidrojumu.
Ja drīkstu jums personīgi pajautāt, ko atbild tiesnesis, kad jūs viņam uzdodat šādu jautājumu?
Vai viņš uz to vispār reaģē, vai atkal tiek ignorēts?
Dažreiz to ignorē.
Tātad ir ļoti dažādi tiesneši. Tiesu sistēma arī atspoguļo sabiedrību.
Ir tiesneši, ar kuriem noteikti var strīdēties.
Ir tiesneši, kuri saka, ka būtībā mēs teiktu vienu un to pašu, vai arī es teiktu,
ka jums ir taisnība, bet likums vai noteikumi nosaka citādi,
un man tie ir jāievēro.
Ir tiesneši, kas to pilnībā ignorē.
Ir tiesneši, kas tic manam vārdam.
Kāds tiesnesis Rostokā, tas bija ļoti slikti, viņš man pat teica, ka nepieņem...
Es nebiju uzvilcis masku, jo maskas prasība jau bija atcelta.
Bet viņš ļoti vēlējās masku.
Un šis tiesnesis teica, ka viņš pat nepieņem, ka es esmu aizstāvis.
Tāpēc es kā aizstāvis faktiski esmu aizsargāts;
Vēsturisku iemeslu dēļ Vācijā es esmu aizsargāts tiesas zālē.
Un tad tiesnesis sacīja: es neatzīstu jūsu kā advokāta statusu un vajadzības
gadījumā jūs aizturēšu.
Tātad salīdzinoši grūti. Un ir tiesneši, kuri reaģē ļoti, ļoti nervozi.
Viņi sāka... nu, viena tiesnese nemitīgi pacēla telefonu, turēja
to pie auss, atkal nolika to, atkal pacēla un tā tālāk.
Tā visu laiku turp un atpakaļ sazinājās ar tālruni.
Un tad viņi šķirstās pa papīriem, tiesneši izskrien ārā, tad atkal atgriežas.
Tāpēc viņi jau sāk nervozēt, jo mēs viņiem, protams, rādām spoguli.
Mēs neesam vienīgie, bet mēs, kritiski noskaņotie juristi, spējam viņiem parādīt spoguli.
Un, ja viņiem būtu jārīkojas saskaņā ar likumu, viņi
nedarītu to, ko viņi dara.
Un tas nozīmē, ka, kā man patīk atkārtot, cilvēki cenšas panākt saskaņotību.
Tas nozīmē, ka jūsu domām un rīcībai ir jāsakrīt.
Un, ja tas tā nav, jūs, piemēram, saslimstat.
Un tiesneši vienkārši nerīkojas saskaņoti, jo viņi zina, ka rīkojas nepareizi, un tomēr to dara.
Ļoti interesants jautājums. Ļoti interesants jautājums.
Tas mani noved pie otrā jautājuma, jo Corona krīze ir skaidri parādījusi, ka likumdošana, tiesu
vara un policijas vara acīmredzami ir sākusi
dzīvot savu dzīvi, nevis kalpot iedzīvotājiem. Jā, visai varai jānāk no tautas.
Kā varēja nonākt līdz tam, ka tiesnesis rīkojas tā, ka policija,
principā katrā jomā, šķiet, ir kaut kur iefiltrējusies?
Kas ir virzītājspēks fonā?
Tikai jūsu personīgais viedoklis ? Fona virzītājspēks?
Pirmkārt, mēs varam samērā apdomīgi teikt, ka ir lobiji, ir intereses, ir farmācijas rūpniecība,
ir ieroču rūpniecība, ir finanšu komplekss.
Tātad tās ir dažādas intereses, kas, protams, būtiski
ietekmē politiku un sabiedrību.
Piemēram, koronavīrusa krīzes gadījumā skaidri redzams, ka viens no virzītājspēkiem
bija farmācijas nozare.
Un, protams, mēs piedzīvojam arī sociālās pārmaiņas.
Mēs vienkārši piedzīvojam digitālo revolūciju.
Sabiedrība mainās neticami strauji, un tas, kas notiek tagad, ir mans skaidrojums,
bet, protams, katrs to var redzēt citādi...
Es piekrītu Verai Birkenbihlai. Tas ir kā lielveikalā.
Es piedāvāju ideju, ar kuru var dalīties vai ne.
Taču es uzskatu, ka politika vienmēr pielāgojas
ekonomiskajam spēku līdzsvaram.
Un tagad mums ir globālas ekonomiskās varas attiecības,
tāpēc globālā ekonomika principā nevar pieļaut valsts barjeras.
Tas nozīmē, ka viņi meklē arī veidus, kā pārvarēt šos valsts šķēršļus.
Viens no veidiem, kā to panākt, ir veselības aprūpes politika.
Kā redzams, šo standartizāciju var lieliski panākt ar veselības aprūpes politikas palīdzību.
Mums pēkšņi ir QR kods, mums ir standartizēts identifikācijas numurs.
Pašlaik tiek mēģināts izveidot standartizētu, visā
pasaulē vienotu regulējumu ar šo PVO līgumu - pandēmijas līgumu.
Un, ja tas tiks pieņemts, faktiski, ja šis PVO pandēmijas līgums tiks pieņemts,
tad pirmo reizi mums būs vienots, globāls standarts visā pasaulē, ko piemēros
visās valstīs, un tad - mēs arī zinām, kas stāv aiz PVO, kā PVO tiek finansēta
- tad principā farmācijas nozarei faktiski būs globāla intervences vara.
Jums tas ir jāiztēlojas.
Citiem vārdiem sakot, nacionālā valsts tajā brīdī ir izslēgta.
Un tas ir tas, kas notiek, un, manuprāt, to mēs piedzīvojam tieši tagad.
Un mēs, kas esam uz ielas, kas esam kritiski noskaņoti, mēs noteikti vēlamies, lai viss būtu citādi.
Iespējams, mēs nevaram apturēt globalizāciju kā tādu, bet mēs,
protams, varam apturēt vai mainīt veidu, kā tā tiek īstenota.
Citiem vārdiem sakot, demokrātiska izpratne par to, ko jūs tikko teicāt,
proti, ka visa vara nāk no tautas.
Ja PVO pandēmijas līgums gūs virsroku, tad vara vairs nenāks no tautas, tad pat
tautas pārstāvjiem netiks jautāts, bet vara pēkšņi nāks no dažiem, kuriem ir
vara pār tādu nedemokrātiski leģitimētu organizāciju kā PVO, viņiem pēkšņi
būs vara, viņi, tā teikt, būs suverēni, jo viņi var lemt arī par ārkārtas stāvokli,
kā teica Karls Šmits.
Lēmumu par ārkārtas stāvokli pieņem suverēns.
Un tas nozīmē, ka notiek pilnīga varas maiņa no nacionālas valsts struktūras,
kas agrāk bija nepieciešama kapitālistiskajā pasaulē, uz globālu politiskās varas struktūru,
kura netiek kontrolēta tā, kā tas vienkārši nepieciešams globālai finanšu
vai ekonomikas struktūrai.
Tieši tas notiek tieši tagad. Mans paskaidrojums. Ļoti interesanti.
Tātad jūs to ļoti labi saprotat. Mēs bijām sākuši kaut kur Corona laikā.
Galu galā tas ir arī temats, kas dominē šajā intervijā.
Jūs iepriekš runājāt par lobētājiem no dažādām nozarēm, tostarp ieroču u.c. nozarēm.
Jūs jau tagad varat redzēt, ka tas ir plašāks.
Un, manuprāt, tā ir globāla problēma.
Tā nav valsts mēroga problēma, ko var risināt tikai vienā valstī.
Kaut kur tur ir zināma drāma.
Un tad jūs tikko arī teicāt, ka PVO līgums, pandēmijas līgums, ja tas īstenosies,
vai varat sniegt skatītājiem novērtējumu?
Kā jūs to vērtējat? Vai pastāv iespēja, ka tas var apgāzties?
Vai arī šī iespēja ir diezgan maz ticama?
Pašlaik, cik man zināms, pasaules dienvidu valstis
ir noteikti pret to.
Viņi ir arī ļoti kritiski noskaņoti pret visu vakcinācijas jautājumu, jo principā es teiktu, ka
medicīniskie ieguvumi pasaules dienvidos nav bijuši ieguvumi, bet pasaules dienvidi vairāk vai mazāk
ir bijuši izmēģinājumu laboratorija.
Tagad pirmo reizi testēšanas laboratorija visā pasaulē ir
ieviesta ar mRNS tehnoloģiju.
Taču skepse joprojām ir daudz lielāka.
Tāpēc šī skepse pret globālajiem farmācijas uzņēmumiem Āfrikā, protams,
ir daudz lielāka nekā Eiropā.
Un Āfrikas valstis jau ir norādījušas, ka tam nepiekritīs.
Citiem vārdiem sakot, es nedomāju, ka būs vienprātība.
Tomēr mums par to ir arī jācīnās.
Es uzskatu, ka ir ļoti satraucoši, bet ne pārsteidzoši, ka Vācijas valdība un, iespējams,
arī Vācijas parlaments ir tik ļoti gatavi atteikties no savas un Vācijas
suverenitātes šajā jautājumā.
Jā, ļoti jauki. Liels paldies par jūsu komentāriem. Ar to var ļoti labi strādāt.
Lai atjaunotu spriedzes loku, šeit ir mūsu situācija: Rīt ir lielā diena.
Kādas, jūsuprāt, ir izredzes pienācīgi izskatīt 599 krimināllietas, kas iesniegtas Federālajā
prokuratūrā par Vispārējās cilvēktiesību deklarācijas un Starptautiskā kriminālkodeksa
7. panta pārkāpumiem saistībā ar Vācijas bruņoto spēku medicīnas personāla
un militārpersonu vakcinācijas pret koronavīrusu pienākumu?
Kā jūs to vērtējat?
Ja es varu atgriezties pie tā, ko teicu iepriekš:
Vispārējā cilvēktiesību deklarācija ir vispārēja individuālo cilvēktiesību
deklarācija, jo Vispārējā cilvēktiesību deklarācija ir
vispārēja individuālo cilvēktiesību deklarācija.
Tās ir jūsu tiesības, manas tiesības, mūsu visu tiesības.
Katram no mums kopš dzimšanas ir individuālas pamattiesības.
Tātad mēs nākam pasaulē kā cilvēciskas būtnes un, atkarībā no tā, kā jūs vēlaties to
uztvert, vai vēlaties to uztvert reliģiski, mēs nākam pasaulē kā dievišķas būtnes.
Un pagaidām mēs esam neaizskarami.
Pirmkārt, mēs kā cilvēki esam pasaulē tādi, kādi esam, un varam darīt, ko vēlamies.
Un, protams, mēs dzīvojam kopā kopienās.
Un tas nozīmē, ka kopienās mēs vairāk vai mazāk esam vienisprātis,
ka mums ir noteikts kopdzīves veids.
Šādā kopdzīves veidā jūs atsakāties no noteiktām brīvībām, proti, no tām,
kurās jūs ierobežojat citus cilvēkus.
Un tā vairāk vai mazāk ir vienošanās, ko mēs esam noslēguši.
Bet jūs nedodat kopienai, šīs kopienas pārstāvjiem, šīs kopienas valdniekiem
tiesības pār savu dzīvi.
Jūs neatdodat tiesības lemt, piemēram, par savu veselību, bet tās ir jūsu tiesības, kuras jūs
paturat sev un kuras jūs nekad nenododat nevienam citam šajā sociālajā līgumā,
lai viņš varētu lemt par to.
Šobrīd tās ir jūsu individuālās tiesības.
Un absolūtās individuālās tiesības ir jūsu individuālās tiesības uz dzīvību, lai neviens nedrīkst
censties atņemt jums dzīvību un veselību.
Un tagad mēs cenšamies to pārveidot par kolektīvajām tiesībām.
Pēkšņi kolektīvs, kopiena, ir daudz svarīgāka par jums.
Tieši to mēs tagad redzam ar corona.
Pēkšņi Federālā konstitucionālā tiesa un Federālā administratīvā
tiesa pieceļas un saka: "Mēs izsveram - no vienas puses, daudzi cilvēki mirs, bet, no otras puses,
tikai daži cilvēki mirs, ja mēs viņus piespiedīsim vai liksim viņiem
vakcinēties.
Bet cilvēks, kurš mirst, piemēram, jūs vai es, ir persona, kurai ir šīs individuālās tiesības.
Un valstij nav tiesību iejaukties šajās individuālajās tiesībās.
Un tas, protams, kavē globālo politisko varu vai globālo politiskās varas meklējumus.
Tam ir nepieciešama kolektīva vara.
Tā neprasa, lai es kā indivīds cīnītos, bet būtībā saka, ka man ir jāfunkcionē
šajā sabiedrībā tā, kā no manis tiek prasīts, tādā veidā, kas ir ekonomiski visizdevīgākais,
tā sakot, ka man ir jāfunkcionē.
Citiem vārdiem sakot, pašlaik notiek mēģinājums vājināt šīs individuālās pamattiesības,
kas noteiktas Vispārējā cilvēktiesību deklarācijā, kura, starp citu, tika
pasludināta Ņujorkā 10. decembrī pirms 75 gadiem.
Tieši par to šeit ir strīds. Mēs to esam piedzīvojuši pēdējo trīs gadu laikā.
Tā ir cīņa pret mūsu individuālajām tiesībām.
Un tie, kuri pārkāpj mūsu individuālās tiesības un faktiski veic
uzbrukumus civiliedzīvotājiem, kas galu galā noved pie cilvēku nāves, nopietniem
veselības bojājumiem vai cilvēku vajāšanas, zaudējot tādas pamattiesības
kā tiesības veikt savu darbu, kas mums ir medicīnas jomā.
Tad tas tiek sankcionēts arī starptautisko krimināltiesību ietvaros, jo starptautiskās krimināltiesības
un Vispārējā cilvēktiesību deklarācija pašlaik joprojām paredz individuālās tiesības.
Un tieši pret to mēs cenšamies cīnīties, un to mēs vēlamies darīt
zināmu, jo īpaši ar šo kriminālsūdzību, ka mēs sakām;
Ei, tie, kas šeit ir darbojušies pēdējos trīs gados, tas nav tikai politisks viedoklis, tas nav tikai
viedoklis, labi, jūs varat vakcinēties vai nē, bet tas ir uzbrukums cilvēcei kā tādai, un, ja
jūs uz to raugāties tīri, apdomīgi, juridiski, tas ir tieši tas, kas tas ir.
Tātad viņi jau iepriekš zināja, ka noteikts skaits cilvēku mirs.
Viņi to zināja.
Viņi zināja, ka zināms skaits cilvēku cietīs no nopietnām slimībām.
miokardīts, perikardīts, tromboze un tā tālāk. Tas viss bija zināms jau iepriekš.
Tomēr politiķi, Bundestāgs, Bundesrats un federālais prezidents ar Federālās konstitucionālās tiesas
atbalstu ir ne tikai padarījuši šo vakcināciju brīvprātīgu, bet arī paziņojuši, ka
noteiktā teritorijā vakcinācija ir obligāta, citādi viņi zaudēs darbu.
Citiem vārdiem sakot, tas ir mērķtiecīgs uzbrukums civiliedzīvotājiem.
Un tās ir ne tikai farmācijas nozares intereses.
Ja tas tiks pieņemts un ja mēs kā sabiedrība to pieņemsim, tad mēs būtībā
pieņemsim kompromisu starp individuālo dzīvi un kolektīvo dzīvi.
Un tas nekad nedrīkst notikt.
Tas ir mūsu rietumu civilizācijas pamatnoteikums.
Tā ir mūsu Rietumu civilizācijas pārmaiņa.
Tātad tas ir daudz vairāk nekā tas.
Ja mēs pieļausim šo argumentu, ka mums ir atļauts nogalināt atsevišķus cilvēkus, - ja jūs sperat vēl vienu soli tālāk, ko vēl mums ir atļauts nogalināt?
Kādas vēl domas mums var rasties?
Kas vēl varētu būt bīstams mūsu kopienai?
Jā, ierobežojumu vairs nav. Tieši tā.
Un šīs robežas nekad nedrīkst nojaukt, tāpēc es visu laiku saku, ka valsts nedrīkst
nogalināt nevainīgus cilvēkus.
Valstij nav atļauts atņemt manu dzīvību, jo es nekad neesmu tai devis
tiesības lemt par manu dzīvi.
Es viņam to nekad neesmu devis. Jūs viņam to nedevāt, neviens viņam to nedeva.
Un tomēr viņi to darīja un apgalvo.
Tāpēc mums tagad ir vajadzīgs šāds spēks - rītdiena būtībā ir sākums,
lai ar to iepazīstinātu iedzīvotājus un liktu cilvēkiem saprast, ka
runa nav tikai par to, vai šī vakcinācija bija bīstama vai ne.
Jautājums drīzāk ir par to, vai turpmāk valsts drīkstēs izlemt, kuru dzīvi nav vērts dzīvot
kādai citai grupai, neatkarīgi no tās lieluma.
Ļoti, ļoti interesants sākumpunkts.
Citiem vārdiem sakot, jūs atkāpjaties no individuālā likteņa, individuālajām ciešanām,
nāves vai blakusslimībām un koncentrējaties uz to, ka patiesībā nav samērīguma, ka valstij
nav atļauts iejaukties, ka tai nav atļauts izlemt, cik daudz cilvēku
tā izglābs un cik zaudēs.
Vai es pareizi saprotu? Nē, nē, mums jābūt ļoti, ļoti precīziem.
Šobrīd tas ir ļoti svarīgi. Tas nav samērīguma jautājums.
Nav proporcionalitātes.
Viņu dzīvības nevar pakļaut riskam nevienā proporcionalitātes
pārbaudē.
Jūsu dzīve ir tik daudz vērta, jo jūsu individuālā dzīve pieder jums.
Jūs to neesat nodevis valstij kā atsavināmo īpašumu.
Valsts drīkst, pat ja citādi tā, jūs nogalinot, izglābtu simtiem tūkstošu
dzīvību, nedrīkst jūs nogalināt.
Viņam tas nav atļauts, jo jūs neesat devis viņam šādu atļauju.
Un tas ir individuālo cilvēktiesību spēks.
Eiropas Cilvēktiesību tiesa savulaik ir izteikusies par spīdzināšanas aizliegumu.
Tas notika Frankfurtē, kad baņķiera dēlu nolaupīja kāds Magnuss Gefgens.
Viņš bija nolaupītājs, viņi viņu nolaupīja un tad domāja, ka
baņķiera zēns joprojām ir dzīvs.
Un tad Frankfurtes policijas priekšnieka vietnieks teica Magnusam Gefgenam:
es jums tagad ieradīšu īpašu policistu, viņš jums nodarīs neticamas sāpes.
Tā tev sagādās tik stipras sāpes, tu to nemanīsi, ka nekad dzīvē neko līdzīgu nebūsi piedzīvojis.
Ja jūs man nepateiksiet, kur ir zēns, - jo viņš domāja, ka zēns joprojām ir dzīvs.
Un tad viņš teica, ka tur, kur atradās zēns, viņi atrada līķi; Viņš vairs nebija dzīvs.
Un tad Magnuss Gefgens vērsās pret to tiesā līdz pat Eiropas Cilvēktiesību tiesai.
Eiropas Cilvēktiesību tiesa toreiz ļoti skaidri norādīja,
ka spīdzināšana nekad nav atļauta.
Nekad, nekad, nekad, nekad! Mēs neatveram šīs durvis.
Spīdzināšana nav atļauta. Pat ne tādēļ, lai glābtu kāda cita dzīvību.
Un tad seko šis izšķirošais teikums: pat ja citādi valstī ir izsludināts ārkārtas stāvoklis.
Tātad spīdzināšana nav atļauta pat ārkārtas stāvokļa novēršanai.
Un, ja spīdzināšana nav atļauta, mums nav jārunā par nogalināšanu.
Nē, nekādā gadījumā. Liels paldies par atkārtotu skaidrojumu.
Neatkarīgi no izvēlētās pieejas tas palīdz vēlreiz izprast problēmas būtību.
Kas notiks ar 599 krimināllietām, ja izrādīsies,
ka Ģenerālprokuratūra bankrotē?
Vai tiesas bankrots ir globāla problēma vai tikai Vācijas problēma?
Domāju, ka mēs jau daļēji esam par to runājuši.
Taču skatītājam joprojām ir ļoti interesanti to noskaidrot.
Tāpēc citās valstīs mēs noteikti redzam atšķirīgus spriedumus un lēmumus.
Bet ne tagad ar lielu sparu.
Jāatzīmē, ka vismaz attiecībā uz koronavīrusu periodu citas valstis tagad
sāk samierināties ar situāciju.
Tāpēc tagad Anglijā ir uzsākta tiesvedība pret uzņēmumu AstraZeneca.
Amerikā, Teksasā, notiek tiesvedība pret Pfizer.
Tas būtībā ir nepatiesas reklāmas gadījums, jo viņi ir apgalvojuši,
ka efektivitāte nepastāv.
Mēs vienmēr esam sajaukuši absolūto un relatīvo efektivitāti.
Taču es joprojām uzskatu, ka tiesu vara kopumā ir padevusies šim naratīvam visā
pasaulē, īpaši šajā jautājumā.
Tāpēc mēs veicam lielu uzraudzību, mums ir arī Starptautiskā
Cilvēktiesību juristu asociācija.
Ir daudz, daudz kolēģu no visas Eiropas.
Pasaulē ir daudz, ļoti daudz valstu.
Domāju, ka šobrīd jau ir iesaistījušās 24 vai 25 valstis, un tās visas runā
par vienām un tām pašām problēmām.
Tāpēc es nedomāju, ka tiesu vara patiešām ir neatkarīga.
Tas nav tas, ko jūs vēlaties, gluži pretēji.
Tiek mēģināts tiesu varu padarīt atkarīgāku no politiskiem lēmumiem,
jo tad, protams, ir vieglāk izpildīt politiskus lēmumus.
Jā, ļoti interesanti.
Un tas nozīmē, ka, atgriežoties pie 599 kriminālajām apsūdzībām, mēs visi
esam ar jums loģikas ziņā. Es domāju, ka jūs to ļoti labi saprotat.
Bet vai tiesu iestādes to vienkārši, es saku, nepieņemtu, ja tās vienkārši pateiktu:
mēs to noraidām, tas šeit nenotiks, mēs nepieņemsim šīs krimināllietas.
Kāds būtu jūsu nākamais solis? Vai jums jau ir plāni?
Jā, jā. Tātad, pirmkārt, protams, runa ir arī par iedzīvotāju izglītošanu.
Tāpēc šī kriminālsūdzība, protams, arī tiks publicēta, un kolēģi to arī saņems.
Ar to nāksies saskarties arī daudziem juristiem.
Kriminālsūdzība ir salīdzinoši vienkārša, principā ļoti vienkārša.
Es ņemu Starptautisko kriminālkodeksu un to pakārtoju.
Un tieši tas būtu jādara ģenerālprokuroram.
Tātad, ja federālais ģenerālprokurors tagad neveic izmeklēšanu, tas būtībā liecina par
to, ka valsts nevēlas rīkoties šajā jomā.
Tā ir arī zīme ārpasaulei.
Mēs nevaram uz visu šo lietu raudzīties tikai no juridiskā viedokļa, mums tā ir jāaplūko politiski.
Un politiskais vējš šobrīd mainās.
Tātad faktiski ir izveidojusies situācija, kad politiskais vējš mainās.
To mēs redzam aptaujās Vācijā.
Tas ir tikai laika jautājums, kad AfD apsteigs CDU arī valsts mēroga aptaujās.
Tādējādi plaisa kļūst arvien mazāka un mazāka.
Tas nozīmē, ka kaut kas noteikti notiek.
Neatkarīgi no tā, ko jūs domājat par AfD, jūs redzat, ka Vācijā
notiek politiskas pārmaiņas.
Citiem vārdiem sakot, tādas partijas spēks, kuru visi valsts varas aparāta līdzekļi ierāmē
kā labējo partiju, bet kura tomēr kļūst arvien spēcīgāka, liecina,
ka notiek sociālas pārmaiņas.
Un šīs sociālās pārmaiņas ir arī nepieciešamas. To mēs redzam, piemēram, Itālijā.
Ir notikušas izmaiņas, un pret
bijušo veselības ministru Itālijā tiek veikta izmeklēšana.
Citiem vārdiem sakot, es nevaru pateikt, vai federālais ģenerālprokurors
veiks izmeklēšanu vai nē.
Tomēr pašlaik mums nav federālā ģenerālprokurora.
Pašreizējais pirms nedēļas kļuva par Federālās Konstitucionālās tiesas tiesnesi.
Tagad viņam ir otrais Senāts.
Tas nozīmē, ka Otrais Senāts arī politiski ir jūsu kabatā, es saku.
Nedaudz īsumā - Harbarta kungs, kurš no Bundestāga jau ir pārgājis tieši uz
Konstitucionālo tiesu, sēž Pirmajā Senātā.
Un ģenerālprokurors Franka kungs, kurš tagad sēž Otrajā Senātā, bija, es
vienmēr saku, Šēdera cilvēks Berlīnē.
Un vairāk politiķis nekā jurists. Viņš, protams, ir jurists, bet vairāk politiķis.
Federālās ģenerālprokuratūras problēma ir tā, ka, ja tā neveic izmeklēšanu, tas
paver ceļu uz Starptautisko krimināltiesu.
Tas nozīmē, ka Vācijas Federālajai prokuratūrai ir rūpīgi jāpārdomā,
vai mēs vēlamies, lai šo iespējamo noziedzīgo nodarījumu izmeklēšana tiktu turpināta Vācijā,
lai, iespējams, varētu tos uzraudzīt.
Vai arī mēs ļaujam, lai šīs lietas tiktu nodotas Hāgā un, iespējams,
tiktu starptautiski izmeklētas Hāgā,
jo, piemēram, Āfrikas valstis varētu būt ieinteresētas atbalstīt šīs krimināllietas,
jo īpaši pašreizējā strīdā, piemēram, kā argumentu
pret šo PVO līgumu.
Un, ja tas tiek atbalstīts, Hāgā noteikumi ir nedaudz atšķirīgi.
Tad mums ir lielākas iespējas to ārstēt.
Tas nozīmē, ka arī ģenerālprokuroram ir jāpieņem politiski lēmumi.
Viņi to noteikti nevēlēsies, tāpat kā Vācijā prokuratūras parasti ir pārtraukušas
šādas tiesvedības.
Bet tieši šī procedūra, kas ir analizēta salīdzinoši skaidrā juridiskā valodā un, manuprāt,
juridiski ir salīdzinoši skaidra, proti, nevis turpināt izmeklēšanu, bet gan nodot to starptautiskajiem
izmeklētājiem, - tas ir apsvērums, kas federālajam tieslietu ministram,
kurš ir federālā prokurora priekšnieks, ir jāizvērtē.
Tas, protams, ir politisks stāsts. Un es par to ļoti priecājos.
Taču diskusija par šo tēmu vien ir tik svarīga un liela, ka es uzskatu un esmu arī pārliecināts,
ka būs daudz grūtāk īstenot šo pāreju no individuālajām tiesībām uz kolektīvajām,
ko viņi plāno.
Cilvēki vienkārši kļūst uzmanīgāki un uzmanīgāk ieklausās.
Jo es saprotu, ka daudzi, daudzi cilvēki to saprot.
Šis arguments, ka valsts nedrīkst nogalināt nevainīgus cilvēkus - pat tie, kas bija par obligāto vakcināciju,
pēkšņi nostājās manā priekšā un teica: jā, jā, jā, tie bija tikai daži.
Tad es saku: jā, jā, jā, daži no viņiem ir īsti cilvēki.
Un reāli cilvēki nedrīkst mirt valsts veikto pasākumu dēļ.
Valstij tas nav atļauts. Un tad cilvēki aizvien vairāk atkāpjas.
Tātad šis arguments patiešām darbojas.
Privātajā dzīvē es vienmēr atgriežu diskusiju pie šī viena jautājuma:
Valsts nedrīkst nogalināt nevainīgus cilvēkus!
Ja kāds atnāk un vēlas diskutēt par šīm lietām, neatkarīgi no tā, kas tas ir, vienmēr runa
ir par to, vai valsts nogalina nevainīgus cilvēkus?
To var piemērot visam. To var attiecināt arī uz karu.
Pat tagad situācija Gazā, Izraēlā, ir tieši tāda pati.
Tātad arī tur valstij nav atļauts nogalināt nevainīgus cilvēkus.
Protams, ka valstij ir atļauts aizsargāties pret teroristu uzbrukumiem.
Bet, protams, valsts nedrīkst nogalināt civiliedzīvotājus un nevainīgus cilvēkus.
Arī šajā gadījumā mēs redzam jaunu definīciju.
Tagad vienmēr tiek apgalvots, it kā tas būtu iespējams.
Bet nē, tas nav pieļaujams, tas nav iespējams.
Jūs nedrīkstat nogalināt civiliedzīvotājus. Un jūs nedrīkstat uzbrukt mērķiem, kuros tiek turēti aizdomās civiliedzīvotāji.
Saskaņā ar starptautiskajām tiesībām civiliedzīvotāji var būt blakussadarbība,
bet ne tas, ka jūs patiešām ejat tur ar atvērtām acīm un sakāt - jā, viņi
slēpjas aiz civiliedzīvotājiem.
Ja teroristi slēpjas aiz civiliedzīvotājiem, tad man kā civilizētai
valstij nav atļauts šaut.
Jo man nav atļauts nogalināt šos civiliedzīvotājus.
Un, kad jūs sapratīsiet, ka valstij nav atļauts nogalināt nevainīgus cilvēkus,
- kad jūs to sapratīsiet katrā situācijā, tad diskusija vienmēr būs citāda.
Un jūs varat to izmēģināt.
Pamēģiniet runāt ar daudziem cilvēkiem, kuri, piemēram, atbalstīja vakcināciju, neatkarīgi
no tā, vai šī vakcinācija tagad ir gēnu terapija, kas ir ļoti iespējams, vai, kā jau es teicu,
apstiprināšanas procedūrās bija visi šie pārkāpumi, kas viss
bija nepareizi, - vienmēr meklējiet atbildi tikai vienā punktā.
Bet, ja valsts to padara obligātu, vai, no jūsu viedokļa raugoties, valsts
drīkst nogalināt nevainīgu cilvēku?
Un kad cilvēki sāk par to domāt, jo rezultātā viņi saka, ka katra valsts
var izlemt, kurš patiesībā ir bīstams manai valstij, kolektīvam, un
tad es varu viņu nogalināt?
Nē! Un tad daudzas lietas kļūst skaidrākas.
Tas ir ļoti loģiski un, pats galvenais, ļoti, ļoti praktiski ņemt to līdzi.
Un es domāju, ka tas bija lieliski, ka jūs to atkal piemērojāt dažādām krīzēm.
Corona patiešām ir piemērs tam, kas pašlaik notiek.
Un globālā mērogā mums ir vēl dažas citas problēmas.
Bet, manuprāt, ir ļoti jauki, ka jūs patiešām nonākat līdz lietas būtībai, līdz šim vienam
punktam un sakāt, ka valsts nedrīkst nogalināt.
To mēs ņemam līdzi, to mēs nododam ikvienam skatītājam,
kas to skatās no kaut kurienes.
Es domāju, ka šo argumentu mēs varam izvirzīt.
Un mēs varam to patiešām izcelt pie pastāvīgo lietotāju galdiem, diskusiju forumos
vai kur citur. Liels paldies, Ludviga kungs, par interviju. Jā, paldies.
Ka jūs vienmēr cīnāties par šo skaidrojumu.
Un mēs sūtām jums daudz spēka rītdienai, svarīgajai dienai
- krimināllietas nodošanai.
Jā, paldies. Paldies arī jums.