Ralf Ludwig este un avocat german și inițiatorul Centrului pentru investigarea, clarificarea, urmărirea
juridică și prevenirea crimelor împotriva umanității cauzate de măsurile Corona (ZAAVV).
În ajunul depunerii a aproape 600 de plângeri penale la Procuratura Federală din Karlsruhe,
Ralf Ludwig a acordat un interviu pentru Kla.TV, care
contribuie la educația generală privind drepturile omului.
Domnul Ludwig, mai mulți medici germani și un judecător au fost prinși în sistemul
judiciar german din cauza poziției lor critice față de măsurile privind coronavirusul.
Consecințele au fost interdicția profesională, închisoarea și pierderea mijloacelor de trai.
Nu ridică acest lucru îndoieli cu privire la sistemul judiciar german ca putere independentă în cadrul statului?
Da, este chiar mai mult decât o îndoială. Așadar, sistemul judiciar german nu este cu siguranță independent.
Nici ea nu face judecăți independente, ci le face în funcție de o narațiune - o narațiune
care este predeterminată și care traversează toate domeniile societății.
Așadar, sistemul judiciar nu este acum în afara
societății, ci face parte din societate.
Și în cadrul sistemului judiciar, al procuraturii și al profesiei juridice, această poveste corona a prevalat pur și simplu.
Și, în consecință, cei care sunt critici sunt criminalizați și persecutați.
Uneori spun asta și în instanță.
Am spus în instanță că aici se incriminează opiniile, opiniile științifice,
o metodă de tratament medical, care este de fapt sarcina inițială a medicului
de a decide ce este corect.
Și există judecători care, practic, îi dictează unui medic, de exemplu,
cum să facă un certificat de mască.
Și da, în principiu, nu puteți spune decât că îndrăznesc să mă îndoiesc și eu că
statul de drept a funcționat înainte de criza coronavirusului.
Dar criza coronavirusului a arătat în mod clar că nu funcționează și că nu este independentă.
Da, vă mulțumesc foarte mult pentru explicații.
Dacă îmi permiteți să vă întreb personal, ce spune un judecător când îi puneți o astfel de întrebare?
Răspunde la ea sau este ignorată din nou?
Uneori este ignorată.
Așadar, există judecători foarte diferiți. Sistemul judiciar reflectă, de asemenea, societatea.
Există judecători cu care vă puteți certa.
Există judecători care spun: "Ei bine, în principiu, am spune același lucru, sau aș spune
că aveți dreptate, dar legea sau regulamentele spun altceva și
trebuie să le respect".
Există judecători care ignoră complet acest lucru.
Există judecători care mă cred pe cuvânt.
Un judecător din Rostock, care a fost foarte rău, chiar mi-a spus că nu acceptă...
Nu mi-am pus masca pentru că cerința privind masca fusese deja ridicată.
Dar își dorea cu adevărat masca.
Iar acest judecător a spus că nici măcar nu a acceptat că sunt un avocat al apărării.
Așadar, ca avocat al apărării, sunt de fapt protejat;
Din motive istorice bune, în Germania, sunt protejat în sala de judecată.
Iar acest judecător a spus atunci: "Nu vă recunosc statutul de avocat al apărării și voi dispune
arestarea dumneavoastră, dacă va fi necesar".
Deci relativ greu. Și există judecători care reacționează foarte, foarte nervos.
Așa că au început... ei bine, unul dintre judecători ridica telefonul, îl
ținea la ureche, îl închidea din nou, îl ridica din nou și tot așa.
A mers înainte și înapoi cu telefonul tot timpul.
Apoi se scotocesc prin niște hârtii, judecătorii pleacă, apoi intră din nou.
Așa că deja devin nervoși, pentru că le arătăm o oglindă, desigur.
Nu suntem singurii, dar noi, avocații critici, le ținem o oglindă.
Și dacă ar fi trebuit să rezolve lucrurile conform legii,
nu ar fi făcut ceea ce fac.
Iar acest lucru înseamnă, așa cum îmi place să spun mereu, că oamenii se străduiesc să fie coerenți.
Aceasta înseamnă că ceea ce gândiți și modul în care acționați trebuie să corespundă.
Și dacă nu este așa, te îmbolnăvești, de exemplu.
Iar judecătorii, pur și simplu nu acționează coerent, pentru că ei știu că fac un lucru greșit și îl fac oricum.
Un punct de vedere foarte interesant. Un punct de vedere foarte interesant.
Acest lucru mă conduce la a doua întrebare, deoarece criza Corona a arătat clar că legislația, sistemul judiciar
și puterea polițienească au luat în mod evident o viață
proprie în loc să servească populația. Da, toată puterea ar trebui să vină de la popor.
Cum s-a putut ajunge la așa ceva încât un judecător să acționeze în așa fel încât
poliția, în principiu în fiecare domeniu, să pară infiltrată undeva?
Cine este forța motrice din fundal?
Pur și simplu în opinia dumneavoastră personală ? Forța motrice din fundal?
Așadar, în primul rând, putem spune relativ sobru că există lobbyiști, există interese, există industria farmaceutică,
există industria de armament, există complexul financiar.
Așadar, acestea sunt interese diferite care, în mod natural, exercită o influență
masivă asupra politicii și societății.
Acum, de exemplu, în cazul crizei coronavirusului, puteți vedea clar că industria farmaceutică
a fost una dintre forțele motrice.
Și, bineînțeles, trecem și prin schimbări sociale.
Suntem pur și simplu într-o revoluție digitală.
Societatea se schimbă incredibil de repede și ceea ce se întâmplă acum este explicația
mea, dar fiecare poate vedea altfel, desigur...
Sunt de acord cu Vera Birkenbihl. Este ca un supermarket.
Eu ofer o idee care poate fi împărtășită sau nu.
Dar cred că politica se adaptează întotdeauna
la raportul de forțe economice.
Iar acum avem relații de putere economică globală, astfel încât
o economie globală nu poate, în principiu, să tolereze bariere statale.
Iar acest lucru înseamnă că ei caută, de asemenea, modalități de a sparge aceste bariere de stat.
Iar o modalitate de a face acest lucru este prin intermediul politicii de sănătate.
După cum putem vedea, putem realiza această standardizare în mod minunat prin intermediul politicii de sănătate.
Deodată avem un cod QR, avem un număr de identificare standardizat.
Acum se încearcă crearea unei reglementări standardizate, uniforme
la nivel mondial, prin acest tratat al OMS, tratatul privind pandemia.
Și dacă acest tratat al OMS privind pandemiile va fi aprobat, de fapt, dacă acest tratat al OMS privind pandemiile
va fi aprobat, atunci vom avea pentru prima dată un standard uniform, global, care va fi aplicat în toate
țările, iar apoi - știm, de asemenea, cine se află în spatele OMS, cum este finanțat OMS - atunci, în
principiu, industria farmaceutică va avea, de fapt, o putere de intervenție la nivel mondial.
Trebuie să vă imaginați asta.
Cu alte cuvinte, statul-națiune este oprit în acel moment.
Și asta este ceea ce se întâmplă, cred că asta este ceea ce experimentăm chiar acum.
Iar noi, cei care suntem pe stradă, care suntem critici, vrem cu siguranță ca lucrurile să fie diferite.
Este posibil să nu putem opri globalizarea așa cum este, dar putem, desigur,
să oprim sau să schimbăm modul în care este implementată.
Cu alte cuvinte, realizarea democratică a ceea ce tocmai ați spus, și anume
că toată puterea vine de la popor.
Dacă prevalează tratatul OMS privind pandemia, atunci puterea nu va mai emana de la popor, atunci nici
măcar reprezentanții poporului nu vor mai fi întrebați, ci atunci puterea va emana brusc de la câțiva
care au putere asupra unei astfel de organizații legitimată nedemocratic, cum este OMS, ei vor avea
brusc putere, vor fi suverani, ca să spunem așa, pentru că pot decide, de asemenea, asupra stării de
urgență, așa cum a spus Carl Schmitt.
Suveranul este cel care decide cu privire la starea de urgență.
Iar acest lucru înseamnă că avem o schimbare completă a puterii de la o structură de stat-națiune,
care era necesară anterior în lumea capitalistă, la o structură de putere politică globală care nu este
controlată în modul în care o structură financiară sau economică globală
are nevoie pur și simplu.
Asta se întâmplă chiar acum. Explicația mea. Foarte interesant.
Așa că puteți înțelege asta foarte, foarte bine. Începusem undeva în timpul Corona.
În cele din urmă, acesta este și subiectul care domină acest interviu.
Ați vorbit mai devreme despre lobbyiștii din diverse sectoare, inclusiv din domeniul armelor etc.
Puteți vedea deja că este mai extinsă.
Și cred că este o problemă globală.
Nu este o problemă națională care poate fi limitată la o singură țară.
Există o anumită dramă pe undeva acolo.
Și ați mai spus și că tratatul OMS, tratatul privind pandemiile, dacă se va materializa,
puteți oferi o evaluare pentru telespectatori?
Cum apreciați acest lucru? Există vreo șansă ca acesta să se răstoarne?
Sau această posibilitate este mai degrabă improbabilă?
În momentul de față, din câte văd, țările din sudul global
sunt categoric împotrivă.
De asemenea, ei sunt foarte critici în ceea ce privește întreaga problemă a vaccinării, deoarece, în
principiu, aș spune că beneficiile medicale în sudul global nu au fost beneficii, dar sudul global a fost
mai mult sau mai puțin un laborator de testare.
Acum, pentru prima dată, laboratorul de testare a fost implementat la
nivel mondial cu tehnologia ARNm.
Dar există încă mult mai mult scepticism.
Așadar, acest scepticism față de companiile farmaceutice globale este, în mod natural,
mult mai mare în Africa decât în Europa.
Iar statele africane au indicat deja că nu vor fi de acord cu acest lucru.
Cu alte cuvinte, nu cred că va exista unanimitate.
Cu toate acestea, trebuie să luptăm pentru ea.
Mi se pare foarte îngrijorător, dar nu mai este surprinzător, faptul că guvernul german în special și, posibil,
și parlamentul german sunt atât de dispuși să renunțe la propria suveranitate și la
suveranitatea Germaniei în această chestiune.
Da, foarte frumos. Vă mulțumesc foarte mult pentru comentariile dumneavoastră. Vă puteți descurca foarte bine cu asta.
Pentru a reseta arcul de tensiune, iată care este situația noastră: Mâine este ziua cea mare.
Ce șanse credeți că există pentru o procesare adecvată a celor 599 de plângeri penale depuse la
Parchetul Federal pentru încălcarea Declarației Universale a Drepturilor Omului și a articolului
7 din Codul Penal Internațional în legătură cu obligația de vaccinare împotriva
coronavirusului pentru personalul medical și membrii forțelor armate germane?
Cum apreciați acest lucru?
Dacă pot să revin la ceea ce am spus mai devreme: Ceea ce se
întâmplă acum este practic un război cultural între cei care se opun Declarației Universale
a Drepturilor Omului, deoarece Declarația Universală a Drepturilor Omului
este o declarație universală a drepturilor individuale ale omului.
Acesta este dreptul tău, dreptul meu, dreptul nostru, al tuturor.
Fiecare dintre noi are drepturi fundamentale individuale încă de la naștere.
Așadar, venim pe lume ca ființe umane și, în funcție de cum vreți să vedeți lucrurile,
dacă vreți să le vedeți din punct de vedere religios, venim pe lume ca ființe divine.
Iar noi suntem de neatins pentru moment.
În primul rând, în calitate de ființe umane, suntem în lume așa cum suntem și putem face ce vrem.
Și apoi, bineînțeles, trăim împreună în comunități.
Și asta înseamnă că în comunități suntem mai mult sau mai puțin de acord că
avem un anumit mod de a trăi împreună.
În această formă de conviețuire, renunțați la anumite libertăți, și anume la
cele în care îi limitați pe ceilalți.
Și acesta este mai mult sau mai puțin un acord pe care îl facem.
Dar nu dați comunității, reprezentanților acestei comunități, conducătorilor acestei
comunități dreptul asupra vieții voastre.
Nu renunți la dreptul de a decide în privința sănătății tale, de exemplu, dar acesta este dreptul tău, pe care
îl păstrezi pentru tine și pe care nu îl dai niciodată altcuiva în acest contract social pentru
ca acesta să decidă în privința lui.
Acesta este dreptul dumneavoastră individual pentru moment.
Iar dreptul individual absolut este dreptul individual la viață, ca nimeni să nu încerce să-ți ia viața
și ca nimeni să nu încerce să-ți ia sănătatea.
Iar noi încercăm acum să transformăm acest lucru în drepturi colective.
Dintr-o dată, colectivul, comunitatea, este mult mai importantă decât tine.
Este exact ceea ce am văzut acum cu Corona.
Dintr-o dată, o Curte Constituțională Federală și o Curte Administrativă
Federală se ridică în picioare și spun: "Punem lucrurile în balanță - pe de o parte, mulți oameni vor
muri și, pe de altă parte, doar câțiva vor muri dacă îi forțăm sau îi
obligăm să fie vaccinați.
Dar persoana care moare, eu sau dumneavoastră, de exemplu, este o persoană care are acest drept individual.
Iar statul nu are dreptul de a interveni în acest drept individual.
Iar acest lucru, bineînțeles, împiedică puterea politică globală sau căutarea globală a puterii politice.
Acest lucru necesită o putere colectivă.
Nu are nevoie ca eu, ca individ, să ripostez, ci spune, în esență, că trebuie să funcționez
în această societate în modul în care mi se cere, în modul în care are cel mai mare sens economic, ca
să spunem așa, în care trebuie să funcționez.
Cu alte cuvinte, încercarea care se întâmplă chiar acum este că aceste drepturi fundamentale
individuale din Declarația Universală a Drepturilor Omului - care, apropo, a fost proclamată
la New York la 10 decembrie, acum 75 de ani - sunt slăbite.
Este exact ceea ce se susține aici. Am experimentat acest lucru în ultimii trei ani.
Aceasta este o luptă împotriva drepturilor noastre individuale.
Iar cei care ne încalcă drepturile noastre individuale și care, de fapt, desfășoară
atacuri asupra populației civile, care, în cele din urmă, duc la moartea oamenilor, la afectarea gravă
a sănătății lor sau la persecutarea oamenilor prin pierderea unor drepturi fundamentale,
cum ar fi dreptul de a-și desfășura activitatea, pe care îl avem în domeniul medical.
Apoi, acest lucru este, de asemenea, sancționat în cadrul dreptului penal internațional, deoarece dreptul penal
internațional și Declarația Universală a Drepturilor Omului prevăd în prezent încă drepturi individuale.
Și asta este ceea ce încercăm să combatem și acesta este mesajul pe care dorim să
îl transmitem, în special prin această plângere penală, și anume că spunem;
Hei, cei care au acționat aici în ultimii trei ani, aceasta nu este doar o opinie politică, nu este
doar o opinie, ei bine, poți să vaccinezi sau nu, ci este un atac la adresa umanității ca
atare și, dacă o privești curat, sobru, legal, asta este ceea ce este.
Deci știau dinainte că un anumit număr de oameni vor muri.
Ei știau asta.
Ei știau că un anumit număr de oameni vor suferi de boli grave.
Miocardită, pericardită, tromboză și așa mai departe. Toate acestea erau cunoscute dinainte.
Cu toate acestea, politicienii, Bundestag-ul, Bundesrat-ul și președintele federal, cu sprijinul Curții Constituționale
Federale, nu numai că au făcut ca această vaccinare să fie voluntară, dar au și spus că o anumită
zonă trebuie să fie vaccinată, altfel își vor pierde locurile de muncă.
Cu alte cuvinte, este un atac țintit asupra populației civile.
Și nu este vorba doar de interesul industriei farmaceutice.
Dacă acest lucru se va întâmpla și dacă noi, ca societate, îl acceptăm, atunci acceptăm,
în principiu, o echilibrare a vieții individuale în raport cu cea colectivă.
Iar acest lucru nu trebuie să se întâmple niciodată.
Și aceasta este o regulă de bază pe care o avem în civilizația noastră occidentală.
Și aceasta este schimbarea în civilizația noastră occidentală.
Așadar, este mult mai mult decât atât.
Dacă lăsăm să treacă acest argument că avem voie să ucidem persoane individuale - dacă facem un pas mai departe, pe cine mai avem voie să ucidem?
Ce alte gânduri putem avea?
Cine altcineva ar putea fi periculos pentru comunitatea noastră?
Da, nu mai există limite. Exact.
Iar aceste granițe nu trebuie să fie niciodată dărâmate, motiv pentru care continui să spun că
statul nu trebuie să ucidă oameni nevinovați.
Statul nu are voie să-mi ia viața pentru că nu i-am dat niciodată dreptul
de a decide asupra vieții mele.
Nu i-am dat niciodată asta. Nu tu i-ai dat asta, nimeni nu i-a dat asta.
Și totuși au făcut-o și o susțin.
Și de aceea avem nevoie de această forță acum - mâine este practic un început, pentru
a transmite acest lucru populației și pentru a face oamenii să înțeleagă că
nu este vorba doar de întrebarea dacă acest vaccin a fost periculos sau nu.
Mai degrabă, întrebarea este dacă, în viitor, statului i se va permite să decidă ce viață nu merită trăită
pentru un anumit grup, indiferent de mărimea acestuia.
Un punct de plecare foarte, foarte interesant.
Cu alte cuvinte, vă îndepărtați de soarta individuală, de suferința individuală, de moartea
sau de efectul secundar și vă concentrați pe faptul că nu există într-adevăr proporționalitate,
că statul nu are voie să intervină, că nu are voie să decidă câți
oameni salvează sau câți pierde.
Înțeleg eu bine? Nu, nu, trebuie să fim foarte, foarte preciși.
Acest lucru este foarte important în acest moment. Nu este o chestiune de proporționalitate.
Nu există proporționalitate.
Viețile lor nu pot fi puse în pericol în niciun test de
proporționalitate.
Viața ta valorează atât de mult pentru că viața ta individuală îți aparține.
Nu ați dat acest lucru statului ca activ de cedare.
Statul poate, chiar dacă ar salva o sută de mii de vieți omorându-te,
statul nu poate să te omoare.
Nu are voie să o facă, deoarece nu i-ați acordat această autorizație.
Și aceasta este puterea drepturilor individuale ale omului.
Curtea Europeană a Drepturilor Omului a spus odată acest lucru în legătură cu interzicerea torturii.
Asta se întâmpla la Frankfurt, când fiul acestui bancher a fost răpit de un anume Magnus Gäfgen.
El a fost răpitorul, au pus mâna pe el și apoi au crezut că băiatul
bancherului este încă în viață.
Și atunci șeful adjunct al poliției din Frankfurt i-a spus acestui Magnus Gäfgen:
"Îți voi aduce un polițist special, care îți va provoca o durere incredibilă.
Îți va provoca o durere atât de puternică fără ca tu să o poți vedea, încât nu ai mai trăit așa ceva în
viața ta. Dacă nu-mi spui unde este băiatul - pentru că el credea că băiatul este încă în viață.
Și apoi a spus că acolo unde era băiatul, au găsit cadavrul; Nu mai era în viață.
Apoi, acest Magnus Gäfgen a intentat o acțiune în justiție împotriva sa până la Curtea Europeană a Drepturilor Omului.
Curtea Europeană a Drepturilor Omului a precizat foarte, foarte clar la acea
vreme că tortura nu este niciodată permisă.
Niciodată, niciodată, niciodată, niciodată! Noi nu deschidem această ușă.
Tortura nu este permisă. Nici măcar pentru a salva viața altcuiva.
Și apoi vine această frază crucială: "Nici măcar în cazul în care, în caz contrar, există o stare de urgență națională".
Așadar, tortura nu este permisă nici măcar pentru a preveni starea de urgență.
Și dacă tortura nu este permisă, nu trebuie să vorbim despre ucidere.
Nu, deloc. Vă mulțumesc foarte mult pentru că ați explicat din nou.
Acest lucru ne ajută să înțelegem cu adevărat esența problemei, indiferent de abordarea pe care o adoptați.
Ce se va întâmpla cu cele 599 de dosare penale dacă se va constata
că Parchetul General este în faliment?
Este falimentul judiciar o problemă globală sau este limitată la Germania?
Cred că am abordat deja o parte din acest aspect.
Dar este totuși foarte interesant pentru spectator să clarifice acest lucru.
Așadar, în mod cert, asistăm la judecăți și decizii diferite în alte țări.
Dar nu acum cu mare vigoare.
Este de remarcat faptul că, cel puțin în ceea ce privește perioada coronavirusului, alte țări
încep acum să se obișnuiască cu situația.
Așadar, în Anglia există acum o procedură împotriva AstraZeneca.
În America, în Texas, există o procedură împotriva Pfizer.
Acesta este, în esență, un caz de publicitate falsă, deoarece au pretins
o eficacitate care nu există.
Întotdeauna am confundat eficiența absolută cu cea relativă.
Dar cred în continuare că sistemul judiciar în ansamblu a cedat în fața acestei narațiuni la nivel
mondial, în special în această privință.
Așadar, facem multă monitorizare, avem și Asociația Internațională
a Avocaților pentru Drepturile Omului.
Sunt mulți, mulți colegi din toată Europa.
Există foarte multe țări în întreaga lume.
Cred că în prezent sunt deja implicate 24 sau 25 de țări și toate
vorbesc despre aceleași probleme.
Așadar, nu cred că sistemul judiciar este cu adevărat independent.
Nu asta vă doriți, dimpotrivă.
Se încearcă să se facă mai multă dependență a sistemului judiciar de deciziile politice,
pentru că astfel este mai ușor de aplicat deciziile politice.
Da, foarte interesant.
Și asta înseamnă că, pentru a reveni la 599 acuzațiile penale, suntem cu toții de acord cu dumneavoastră
în ceea ce privește logica. Cred că puteți înțelege foarte bine acest lucru.
Dar ar trebui ca sistemul judiciar să nu o accepte dacă ar spune pur și simplu: "Respingem
acest lucru, nu se va întâmpla aici, nu vom accepta aceste acuzații penale".
Care ar fi următorul pas? Aveți deja planuri?
Da, da. Deci, în primul rând, desigur, este vorba și de educarea populației.
Deci această plângere penală va fi, desigur, publicată și ea, iar colegii o vor primi și ei.
Mulți avocați vor trebui, de asemenea, să se confrunte cu acest lucru.
Plângerea penală este relativ simplă, foarte simplă în principiu.
Iau Codul Penal Internațional și îl subsumez prin.
Și asta ar trebui să facă procurorul general federal.
Așadar, dacă procurorul general federal nu investighează acum, este practic un semn că statul
nu dorește să acționeze în acest domeniu.
Acesta este, de asemenea, un semn pentru lumea exterioară.
Nu putem privi totul dintr-o perspectivă pur juridică, trebuie să privim din punct de vedere politic.
Iar vântul politic se schimbă chiar acum.
Așadar, avem o situație în care vântul politic se schimbă.
Vedem acest lucru în sondajele din Germania.
Este doar o chestiune de timp până când AfD va devansa CDU în sondajele de opinie la nivel național.
Așadar, decalajul este din ce în ce mai mic.
Asta înseamnă că ceva se întâmplă cu siguranță.
Indiferent ce părere aveți despre AfD, puteți vedea că lucrurile se schimbă
din punct de vedere politic în Germania.
Cu alte cuvinte, forța unui partid care este încadrat ca fiind de dreapta prin toate mijloacele aparatului
de putere al statului, dar care totuși devine din ce în ce mai puternic, indică faptul
că avem o schimbare socială.
Și această schimbare socială este, de asemenea, necesară. Vedem acest lucru în Italia, de exemplu.
A avut loc o schimbare, iar
fostul ministru al sănătății este anchetat în Italia.
Cu alte cuvinte, nu pot spune dacă procurorul general federal
va investiga sau nu.
Cu toate acestea, nu avem în prezent un procuror general federal.
Actualul a devenit judecător la Curtea Constituțională Federală în urmă cu o săptămână.
El are acum al doilea Senat.
Asta înseamnă că și al doilea Senat este în buzunarul dumneavoastră din punct de vedere politic, zic eu.
Pe scurt, dl Harbarth, care a trecut deja direct de la Bundestag la Curtea Constituțională,
face parte din Primul Senat.
Iar procurorul general, domnul Frank, care acum face parte din cel de-al doilea Senat, a fost, așa
cum am spus întotdeauna, omul lui Söder la Berlin.
Și mai mult politician decât avocat. Este, desigur, avocat, dar mai degrabă un politician.
Problema pentru Parchetul General Federal este că, dacă nu investighează, se deschide calea
către Curtea Penală Internațională.
Prin urmare, acest lucru înseamnă că Parchetul federal german trebuie să se
gândească cu atenție dacă dorim să menținem aceste investigații privind aceste presupuse infracțiuni
în Germania, pentru a le putea urmări.
Sau permitem ca aceste proceduri să ajungă la Haga și, eventual, să fie investigate
la nivel internațional la Haga, deoarece
statele africane, de exemplu, ar putea avea un interes în susținerea acestor acuzații penale,
în special în disputa actuală, de exemplu ca argument împotriva
acestui tratat al OMS.
Și dacă este sprijinit, regulile sunt puțin diferite la Haga.
Astfel, vom avea o șansă mai mare de a fi tratat.
Iar asta înseamnă că și aici Procuratura Generală trebuie să ia decizii politice.
Cu siguranță că nu vor dori acest lucru, așa cum parchetele din Germania au renunțat în general
la aceste proceduri de nenumărate ori.
Dar această procedură în special, care a fost analizată în termeni juridici relativ sobri și care, în opinia
mea, este relativ clară din punct de vedere juridic, de a nu investiga mai departe acum, ci de a o preda de fapt
anchetatorilor internaționali, este o considerație pe care ministrul federal
al justiției, care este superiorul procurorului federal, trebuie să o ia în considerare.
Aceasta este, desigur, o poveste politică. Și sunt foarte entuziasmat de asta.
Dar numai discuția pe această temă este atât de importantă și atât de mare încât cred și sunt
convins că va fi mai dificil să se realizeze această schimbare de la drepturi individuale
la drepturi colective pe care o plănuiesc.
Pentru că oamenii devin pur și simplu mai atenți și ascultă mai atent.
Pentru că îmi dau seama că mulți, foarte mulți oameni înțeleg acest lucru.
Acest argument că statul nu trebuie să ucidă oameni nevinovați - chiar și cei care au fost în favoarea
vaccinării obligatorii stau brusc în fața mea și spun, da, da, au fost doar câțiva.
Apoi spun, da, da, unii dintre ei sunt oameni reali.
Iar oamenii adevărați nu trebuie să moară ca urmare a unei măsuri luate de stat.
Statul nu are voie să facă acest lucru. Și apoi oamenii se retrag din ce în ce mai mult.
Așadar, acest argument chiar funcționează.
În viața mea privată, întotdeauna aduceam discuția înapoi la acest punct:
Statul nu trebuie să ucidă oameni nevinovați!
Dacă cineva vine și vrea să discute despre aceste lucruri, indiferent despre ce este vorba, întotdeauna
este vorba despre: statul ucide oameni nevinovați?
Puteți aplica acest lucru la orice. Puteți face legătura și cu războiul.
Chiar și acum, situația din Gaza, din Israel, este exact la fel.
Așadar, statul nu are voie să ucidă oameni nevinovați nici acolo.
Bineînțeles că un stat are dreptul să se apere împotriva unui atac terorist.
Dar, desigur, statul nu are voie să ucidă civili și oameni nevinovați.
Și aici asistăm la o redefinire.
În prezent, se pretinde întotdeauna că acest lucru este posibil.
Dar nu, acest lucru nu este permis, nu este posibil.
Nu trebuie să ucizi civili. Și nu trebuie să atacați ținte unde sunt suspectați civili.
Așadar, civilii pot fi daune colaterale în conformitate cu dreptul internațional,
dar nu și dacă te duci acolo cu ochii deschiși și spui că, da, se ascund
în spatele civililor.
Dacă teroriștii se ascund în spatele civililor, atunci, în calitate de
stat civilizat, nu am voie să trag.
Pentru că nu am voie să ucid acești civili.
Și odată ce realizezi că un stat nu are voie să ucidă oameni nevinovați - odată ce realizezi
acest lucru, în orice situație, atunci discuția este întotdeauna diferită.
Și puteți să o încercați.
Încercați să vorbiți cu numeroasele persoane care au fost în favoarea vaccinării, de exemplu,
indiferent dacă acest vaccin este acum o terapie genică, ceea ce este foarte probabil, dacă, așa
cum am spus, au existat toate aceste abuzuri în procedurile de aprobare,
ce a mers prost - întotdeauna se ajunge la acest punct.
Dar dacă statul o face obligatorie, are statul voie să ucidă o persoană nevinovată
din punctul dumneavoastră de vedere?
Și atunci când oamenii încep să se gândească la asta, pentru că, în consecință, spun
că fiecare stat poate decide cine este de fapt un pericol pentru statul meu, pentru colectivitate,
și atunci pot să-l omor?
Nu! Și atunci multe lucruri devin mai clare.
Este foarte logic și, mai presus de toate, foarte, foarte practic să o luați cu dumneavoastră.
Și mi s-a părut grozav că ați aplicat-o din nou la diferite crize.
Corona este într-adevăr un exemplu a ceea ce se întâmplă în prezent.
Și, la nivel global, avem alte câteva probleme.
Dar cred că este atât de frumos că ați ajuns la miezul problemei, la acest punct
și ați spus că statul nu trebuie să ucidă.
Asta luăm cu noi, asta transmitem fiecărui telespectator
care urmărește asta de undeva.
Acesta este un argument pe care cred că îl putem prezenta.
Iar noi putem să facem ca acest lucru să ajungă la mesele obișnuiților, pe forumurile de discuții
sau oriunde. Vă mulțumesc foarte mult, domnule Ludwig, pentru interviu. Da, vă mulțumesc.
Că lupți mereu pentru această clarificare.
Și vă transmitem multă putere pentru ziua de mâine, pentru ziua importantă,
cea a predării acuzațiilor penale.
Da, vă mulțumesc. Și eu vă mulțumesc.