Ralf Ludwig je nemecký právnik a iniciátor založenia Centra pre vyšetrovanie, objasňovanie,
právne stíhanie a prevenciu zločinov proti ľudskosti v dôsledku opatrení koruny (ZAAVV).
V predvečer podania takmer 600 trestných oznámení na Spolkovej prokuratúre v Karlsruhe poskytol
Ralf Ludwig rozhovor pre televíziu Kla.TV, ktorá prispieva
k všeobecnému vzdelávaniu v oblasti ľudských práv.
Pán Ludwig, mnohí nemeckí lekári a jeden sudca sa ocitli v nemeckom súdnom
systéme kvôli svojmu kritickému postoju k opatreniam proti koronavírusu.
Dôsledkom bol zákaz výkonu povolania, väzenie a strata živobytia.
Nevzbudzuje to pochybnosti o nemeckom súdnictve ako nezávislej moci v rámci štátu?
Áno, to je ešte viac ako pochybnosti. Nemecké súdnictvo teda určite nie je nezávislé.
Ani ona nevytvára nezávislé úsudky, ale robí ich podľa naratívu - naratívu,
ktorý je vopred určený a ktorý sa tiahne všetkými oblasťami spoločnosti.
Súdnictvo teda teraz nie je mimo spoločnosti,
ale je jej súčasťou.
A v súdnictve, na prokuratúre a v právnických profesiách tento koronový príbeh jednoducho prevládol.
A preto sú tí, ktorí sú kritickí, kriminalizovaní a prenasledovaní.
Niekedy to hovorím aj na súde.
Na súde hovorím, že sa tu kriminalizujú názory, vedecké názory,
liečebná metóda, čo je vlastne pôvodnou úlohou lekára, aby
rozhodol, čo je správne.
A sú sudcovia, ktorí potom lekárovi prakticky diktujú, ako má napríklad
vystaviť potvrdenie o maske.
A áno, v zásade môžete povedať len toľko, že aj ja si dovolím pochybovať o
tom, či právny štát fungoval pred koronavírusovou krízou.
Kríza s koronavírusom však jasne ukázala, že nefunguje a že nie je nezávislá.
Áno, veľmi pekne vám ďakujem za vysvetlenie.
Ak sa vás môžem osobne opýtať, čo povie sudca, keď mu položíte takúto otázku?
Reaguje na ňu vôbec, alebo ju opäť ignoruje?
Niekedy sa ignoruje.
Sú tu teda veľmi rozdielni sudcovia. Aj súdnictvo je odrazom spoločnosti.
Sú sudcovia, s ktorými sa určite môžete hádať.
Sú sudcovia, ktorí hovoria, že v podstate by sme povedali to isté, alebo by som povedal,
že máte pravdu, ale zákon alebo predpisy hovoria inak a ja
sa nimi musím riadiť.
Niektorí sudcovia to úplne ignorujú.
Sú sudcovia, ktorí mi veria na slovo.
Sudca v Rostocku, to bolo naozaj zlé, dokonca mi povedal, že neakceptuje... Nemal
som na sebe masku, pretože požiadavka na masku už bola zrušená.
Ale on tú masku naozaj chcel.
A tento sudca povedal, že ani neakceptuje, že som obhajca.
Takže ako obhajca som vlastne chránený;
Z dobrých historických dôvodov som v Nemecku chránený v súdnej sieni.
A tento sudca potom povedal: "Neuznávam váš status obhajcu a v prípade
potreby vás dám vziať do väzby.
Takže relatívne ťažké. A sú sudcovia, ktorí reagujú veľmi, veľmi nervózne.
Takže začali... no, jeden sudca neustále dvíhal telefón, držal
ho pri uchu, znova ho položil, znova ho zdvihol a tak ďalej.
Celý čas sa s telefónom presúval tam a späť.
A potom sa prehrabú v nejakých papieroch, sudcovia vybehnú von a potom sa vrátia späť.
Takže už začínajú byť nervózni, pretože im, samozrejme, nastavujeme zrkadlo.
Nie sme jediní, ale my, kritickí právnici, im nastavujeme zrkadlo.
A keby mali veci riešiť podľa zákona, nerobili
by to, čo robia.
A to znamená, ako rád opakujem, že ľudia sa snažia o súdržnosť.
To znamená, že to, čo si myslíte, musí byť v súlade s tým, ako konáte.
A ak to tak nie je, napríklad ochoriete.
A sudcovia jednoducho nekonajú koherentne, pretože vlastne vedia, že robia niečo zlé, a aj tak to robia.
Veľmi zaujímavý bod. Veľmi zaujímavý bod.
To ma vedie k druhej otázke, pretože kríza s korunou jasne ukázala, že legislatíva, súdnictvo a policajná
moc očividne začali žiť vlastným životom namiesto
toho, aby slúžili obyvateľstvu. Áno, všetka moc by mala pochádzať od ľudí.
Ako mohlo dôjsť k tomu, že sudca koná tak, že polícia, v podstate
každá oblasť, sa zdá byť niekde infiltrovaná?
Kto je hnacou silou v pozadí?
Čisto podľa vášho osobného názoru ? Hnacia sila v pozadí?
Takže v prvom rade môžeme pomerne triezvo povedať, že existujú lobisti, existujú záujmy, existuje farmaceutický
priemysel, existuje zbrojársky priemysel, existuje finančný komplex.
Ide teda o rôzne záujmy, ktoré majú prirodzene obrovský
vplyv na politiku a spoločnosť.
Napríklad v prípade krízy spôsobenej koronavírusom je jasne vidieť, že farmaceutický
priemysel bol jednou z hnacích síl.
A samozrejme, prechádzame aj sociálnymi zmenami.
Jednoducho prežívame digitálnu revolúciu.
Spoločnosť sa neuveriteľne rýchlo mení a to, čo sa deje teraz, je moje vysvetlenie,
ale každý to samozrejme môže vidieť inak...
Súhlasím s Verou Birkenbihlovou. Je to ako supermarket.
Ponúkam myšlienku, ktorú možno zdieľať alebo nie.
Domnievam sa však, že politika sa vždy prispôsobuje
ekonomickej rovnováhe síl.
V súčasnosti máme globálne ekonomické mocenské vzťahy,
takže globálna ekonomika v zásade nemôže tolerovať štátne prekážky.
A to znamená, že hľadajú aj spôsoby, ako prelomiť tieto štátne bariéry.
Jedným zo spôsobov, ako to dosiahnuť, je politika zdravotnej starostlivosti.
Ako vidíme, túto štandardizáciu môžeme nádherne dosiahnuť prostredníctvom politiky zdravotnej starostlivosti.
Zrazu máme QR kód, máme štandardizované identifikačné číslo.
V súčasnosti prebiehajú pokusy o vytvorenie štandardizovanej, celosvetovo
jednotnej regulácie prostredníctvom tejto zmluvy WHO, zmluvy o pandémii.
A ak sa to podarí, ak sa táto pandemická zmluva WHO presadí, potom budeme mať po
prvýkrát jednotný globálny štandard, ktorý sa bude uplatňovať vo všetkých
krajinách, a potom - vieme tiež, kto stojí za WHO, ako je WHO financovaná - potom
bude mať farmaceutický priemysel v podstate celosvetovú intervenčnú moc.
Musíte si to predstaviť.
Inými slovami, národný štát je v tej chvíli vypnutý.
A práve to sa deje, myslím, že to práve teraz zažívame.
A my, ktorí sme na ulici, ktorí sme kritickí, určite chceme, aby sa veci zmenili.
Možno nedokážeme zastaviť globalizáciu ako takú, ale môžeme
samozrejme zastaviť alebo zmeniť spôsob jej realizácie.
Inými slovami, demokratické uvedomenie si toho, čo ste práve povedali,
že všetka moc pochádza od ľudí.
Ak pandemická zmluva WHO zvíťazí, potom už moc nebude pochádzať od ľudu, potom sa
už ani nebude pýtať zástupcov ľudu, ale potom zrazu bude moc pochádzať od niekoľkých
ľudí, ktorí majú moc nad takou nedemokraticky legitimizovanou organizáciou, akou je
WHO, zrazu budú mať moc, budú takpovediac suverénom, pretože môžu rozhodovať aj o výnimočnom
stave, ako povedal Carl Schmitt.
O vyhlásení výnimočného stavu rozhoduje panovník.
A to znamená, že sa úplne presúva moc zo štruktúry národných štátov, ktorá
bola predtým v kapitalistickom svete nevyhnutná, na globálnu politickú mocenskú štruktúru, ktorá
nie je kontrolovaná tak, ako to jednoducho potrebuje globálna finančná
alebo hospodárska štruktúra.
To sa deje práve teraz. Moje vysvetlenie. Veľmi zaujímavé.
Takže to veľmi dobre chápete. Začali sme niekde počas Corony.
Nakoniec je to aj téma, ktorá dominuje tomuto rozhovoru.
Predtým ste hovorili o lobistoch z rôznych odvetví vrátane zbrojárskeho atď.
Už teraz vidíte, že je rozsiahlejší.
A myslím si, že je to celosvetový problém.
Nie je to národný problém, ktorý by sa dal obmedziť na jednu krajinu.
Niekde tam je určitá dráma.
A potom ste tiež práve povedali, že zmluva WHO, pandemická zmluva, ak sa uskutoční,
môžete divákom poskytnúť hodnotenie?
Ako to hodnotíte? Existuje možnosť, že by sa mohol prevrátiť?
Alebo je táto možnosť skôr nepravdepodobná?
Pokiaľ viem, v súčasnosti sú krajiny globálneho
Juhu jednoznačne proti.
Sú tiež veľmi kritickí k celej problematike očkovania, pretože v zásade by som povedal,
že medicínske prínosy v krajinách globálneho Juhu neboli prínosom, ale globálny Juh bol
viac-menej testovacím laboratóriom.
Teraz sa testovacie laboratórium po prvýkrát rozšírilo na celom
svete o technológiu mRNA.
Stále však prevláda skepsa.
Skepsa voči globálnym farmaceutickým spoločnostiam je teda v Afrike prirodzene
oveľa väčšia ako v Európe.
Africké štáty už naznačili, že s tým nebudú súhlasiť.
Inými slovami, nemyslím si, že bude jednomyseľná.
Musíme však zaň aj bojovať.
Považujem za veľmi znepokojujúce, ale už ma neprekvapuje, že najmä nemecká vláda a
možno aj nemecký parlament sú v tejto otázke tak ochotní vzdať sa
vlastnej suverenity a suverenity Nemecka.
Áno, veľmi pekné. Ďakujeme vám za vaše pripomienky. S tým si môžete veľmi dobre poradiť.
Aby sme obnovili oblúk napätia, tu je naša situácia: Zajtra je veľký deň.
Aké sú podľa vás šance na adekvátne spracovanie 599 trestných oznámení podaných na Spolkovú
prokuratúru pre porušenie Všeobecnej deklarácie ľudských práv a článku 7 Medzinárodného
trestného zákonníka v súvislosti s povinným očkovaním proti koronavírusu
pre zdravotnícky personál a príslušníkov nemeckých ozbrojených síl?
Ako to hodnotíte?
Ak sa môžem vrátiť k tomu, čo
som povedal predtým: Všeobecná deklarácia ľudských
práv je totiž univerzálnou deklaráciou
individuálnych ľudských práv.
Je to vaše právo, moje právo, právo nás všetkých.
Každý z nás má od narodenia individuálne základné práva.
Takže prichádzame na svet ako ľudské bytosti a v závislosti od toho, ako to chcete vnímať,
či to chcete vnímať nábožensky, prichádzame na svet ako božská bytosť.
A my sme zatiaľ neporaziteľní.
Predovšetkým ako ľudské bytosti sme na svete takí, akí sme, a môžeme si robiť, čo chceme.
A potom, samozrejme, žijeme spolu v komunitách.
A to znamená, že v komunitách sa viac-menej zhodneme na tom, že máme určitý
spôsob spoločného života.
Pri tejto forme spolužitia sa vzdávate určitých slobôd, konkrétne tých,
pri ktorých obmedzujete iných ľudí.
A to je viac-menej naša dohoda.
Ale vy nedávate komunite, predstaviteľom tejto komunity, vládcom tejto
komunity právo nad vaším životom.
Napríklad sa nevzdávate práva rozhodovať o svojom zdraví, ale je to vaše právo, ktoré si ponechávate
pre seba a ktoré v tejto spoločenskej zmluve nikdy nedáte nikomu inému, aby
o ňom mohol rozhodovať.
To je zatiaľ vaše individuálne právo.
A absolútnym individuálnym právom je vaše individuálne právo na život, aby sa nikto nesnažil vziať vám
život a aby sa nikto nesnažil vziať vám zdravie.
A my sa to teraz snažíme transformovať do kolektívnych práv.
Zrazu je kolektív, komunita, oveľa dôležitejší ako vy.
Presne to sme teraz videli v prípade koróny.
Zrazu sa postaví Spolkový ústavný súd a Spolkový správny
súd a povie: "Zvažujeme veci - na jednej strane zomrie veľa ľudí a na druhej strane
zomrie len málo ľudí, ak ich budeme nútiť alebo zaväzovať
k očkovaniu.
Ale osoba, ktorá zomiera, napríklad vy alebo ja, je osoba, ktorá má toto individuálne právo.
A štát nemá právo zasahovať do tohto individuálneho práva.
A to, samozrejme, bráni globálnej politickej moci alebo globálnej snahe o politickú moc.
To si vyžaduje kolektívnu silu.
Nepotrebuje, aby som sa ja ako jednotlivec bránil, ale v podstate hovorí, že mám v
tejto spoločnosti fungovať tak, ako sa to odo mňa vyžaduje, tak, aby to dávalo najväčší ekonomický
zmysel, aby som takpovediac fungoval.
Inými slovami, pokus, ktorý sa práve teraz deje, spočíva v tom, že sa oslabujú tieto
individuálne základné práva Všeobecnej deklarácie ľudských práv - ktorá
bola, mimochodom, vyhlásená v New Yorku 10. decembra pred 75 rokmi.
Presne o tom sa tu hovorí. Zažili sme to za posledné tri roky.
Je to boj proti našim osobným právam.
A tí, ktorí porušujú naše individuálne práva a skutočne vykonávajú útoky
na civilné obyvateľstvo, čo v konečnom dôsledku vedie k smrti ľudí, k vážnemu poškodeniu
ich zdravia alebo k prenasledovaniu ľudí, ktorí strácajú základné práva,
ako je právo vykonávať svoju prácu, ktoré máme v oblasti zdravotníctva.
Potom je to sankcionované aj v rámci medzinárodného trestného práva, pretože medzinárodné trestné
právo a Všeobecná deklarácia ľudských práv v súčasnosti stále zabezpečujú individuálne práva.
A to je to, proti čomu sa snažíme bojovať, a to je odkaz,
ktorý chceme vyslať najmä týmto trestným oznámením;
Hej, tí, ktorí tu pôsobili v posledných troch rokoch, to nie je len politický názor, to
nie je len názor, dobre, môžete očkovať alebo nie, ale je to útok na ľudskosť ako
takú, a ak sa na to pozriete čisto, triezvo, právne, tak to tak je.
Vopred teda vedeli, že určitý počet ľudí zomrie.
Vedeli to.
Vedeli, že určitý počet ľudí bude trpieť vážnymi chorobami.
Myokarditída, perikarditída, trombóza atď. To všetko bolo známe vopred.
Napriek tomu politici, Spolkový snem, Spolková rada a spolkový prezident s podporou Spolkového
ústavného súdu nielenže stanovili toto očkovanie ako dobrovoľné, ale zároveň vyhlásili,
že určitá oblasť musí byť zaočkovaná, inak prídu o prácu.
Inými slovami, ide o cielený útok na civilné obyvateľstvo.
A nejde len o záujem farmaceutického priemyslu.
Ak to prejde a ak to ako spoločnosť prijmeme, potom v podstate akceptujeme
kompromis medzi individuálnym a kolektívnym životom.
A to sa nikdy nesmie stať.
A to je základné pravidlo, ktoré máme v našej západnej civilizácii.
A to je zmena v našej západnej civilizácii.
Takže je to oveľa viac ako to.
Ak necháme prejsť tento argument, že smieme zabíjať jednotlivých ľudí - ak pôjdeme ešte ďalej, koho ešte smieme zabíjať?
Aké ďalšie myšlienky môžeme mať?
Kto iný by mohol byť pre našu komunitu nebezpečný?
Áno, už neexistujú žiadne obmedzenia. Presne tak.
A tieto hranice sa nikdy nesmú zbúrať, preto stále hovorím, že štát
nesmie zabíjať nevinných ľudí.
Štát mi nesmie vziať život, pretože som mu nikdy nedal právo
rozhodovať o mojom živote.
Nikdy som mu to nedal. To ste mu nedali, to mu nikto nedal.
A predsa to urobili a tvrdia to.
A preto teraz potrebujeme túto silu - zajtrajšok je v podstate začiatok, aby
sme to dostali do povedomia obyvateľstva a aby si ľudia uvedomili, že
tu nejde len o otázku, či toto očkovanie bolo nebezpečné alebo nie.
Otázkou skôr je, či štát bude môcť v budúcnosti rozhodovať o tom, ktorý život nie je hodný života
pre určitú inú skupinu, bez ohľadu na jej veľkosť.
Veľmi, veľmi zaujímavý východiskový bod.
Inými slovami, odhliadnete od individuálneho osudu, individuálneho utrpenia, smrti alebo vedľajšieho
účinku a sústredíte sa na to, že v skutočnosti neexistuje žiadna proporcionalita, že štát
nesmie zasahovať, že nesmie rozhodovať o tom, koľko ľudí zachráni
a koľko stratí.
Rozumiem tomu správne? Nie, nie, musíme byť veľmi, veľmi presní.
To je v tejto chvíli veľmi dôležité. Nie je to otázka proporcionality.
Neexistuje žiadna proporcionalita.
Ich životy nemôžu byť ohrozené v žiadnom teste
proporcionality.
Váš život má veľkú hodnotu, pretože váš individuálny život patrí vám.
Neodovzdali ste ho štátu ako majetok, s ktorým by mohol disponovať.
Štát vás nesmie zabiť, aj keď by inak zachránil státisíce
životov tým, že vás zabije.
Nemôže, pretože ste mu toto oprávnenie nedali.
A to je sila individuálnych ľudských práv.
Európsky súd pre ľudské práva to raz povedal v súvislosti so zákazom mučenia.
Bolo to vo Frankfurte, keď syn tohto bankára bol unesený istým Magnusom Gäfgenom.
Bol to únosca, chytili ho a potom si mysleli, že tento bankárov
chlapec je stále nažive.
A potom zástupca policajného náčelníka vo Frankfurte povedal tomuto Magnusovi Gäfgenovi:
teraz vám dám špeciálneho policajta, ten vám spôsobí neuveriteľnú bolesť.
Spôsobí vám takú silnú bolesť bez toho, aby ste ju videli, že ste nikdy v živote nič podobné nezažili.
Ak mi nepoviete, kde je ten chlapec - pretože si myslel, že chlapec je stále nažive.
A potom povedal, že tam, kde bol chlapec, našli telo; Už nebol nažive.
A potom sa Magnus Gäfgen obrátil na Európsky súd pre ľudské práva.
Európsky súd pre ľudské práva vtedy veľmi jasne povedal,
že mučenie nie je nikdy povolené.
Nikdy, nikdy, nikdy! Tieto dvere neotvárame.
Mučenie nie je povolené. Dokonca ani preto, aby zachránil život niekoho iného.
A potom nasleduje táto kľúčová veta: Ani v prípade, že by inak bol vyhlásený výnimočný stav.
Mučenie teda nie je povolené ani na zabránenie výnimočnému stavu.
A ak nie je povolené mučenie, nemusíme hovoriť o zabíjaní.
Nie, vôbec nie. Veľmi pekne vám ďakujem za opätovné vysvetlenie.
To vám pomôže skutočne pochopiť podstatu problému bez ohľadu na to, aký prístup zvolíte.
Čo sa stane s 599 trestnými oznámeniami, ak sa ukáže,
že generálna prokuratúra krachuje?
Je súdny bankrot celosvetovým problémom alebo sa obmedzuje len na Nemecko?
Myslím, že sme sa toho už čiastočne dotkli.
Ale pre diváka je to stále veľmi zaujímavé, aby si to ujasnil.
Takže v iných krajinách sa určite stretávame s rôznymi rozsudkami a rozhodnutiami.
Ale nie teraz s veľkou silou.
Je pozoruhodné, že aspoň čo sa týka obdobia koronavírusov, ostatné krajiny sa
už začínajú vyrovnávať so situáciou.
V Anglicku teda teraz prebieha konanie proti spoločnosti AstraZeneca.
V Amerike, v Texase, prebieha konanie proti spoločnosti Pfizer.
Ide v podstate o prípad klamlivej reklamy, pretože tvrdili,
že účinnosť neexistuje.
Vždy sme zamieňali absolútnu a relatívnu účinnosť.
Stále si však myslím, že súdnictvo ako celok podľahlo tomuto príbehu na
celom svete, najmä v tejto otázke.
Takže robíme veľa monitorovania, máme aj Medzinárodné združenie
právnikov pre ľudské práva.
Je tu veľa, veľa kolegov z celej Európy.
Na svete je veľa, veľa krajín.
Myslím si, že v súčasnosti je už zapojených 24 alebo 25 krajín a všetky
hovoria o rovnakých problémoch.
Preto si nemyslím, že súdnictvo je skutočne nezávislé.
To nie je to, čo chcete, práve naopak.
Snaží sa o väčšiu závislosť súdnictva od politických rozhodnutí, pretože
potom je samozrejme jednoduchšie presadiť politické rozhodnutia.
Áno, veľmi zaujímavé.
A to znamená, že ak sa vrátime k 599 trestným obvineniam, z hľadiska
logiky sme všetci s vami. Myslím, že to veľmi dobre chápete.
Ale ak by to súdnictvo jednoducho, hovorím, neprijalo, ak by jednoducho povedalo,
odmietame to, to sa tu nestane, neprijmeme tieto trestné oznámenia.
Aký bude váš ďalší krok? Máte už nejaké plány?
Áno, áno. Takže v prvom rade ide, samozrejme, aj o vzdelávanie obyvateľstva.
Takže toto trestné oznámenie bude samozrejme tiež zverejnené a dostanú ho aj kolegovia.
S tým sa bude musieť vysporiadať aj mnoho právnikov.
Trestné oznámenie je pomerne jednoduché, v zásade veľmi jednoduché.
Vychádzam z Medzinárodného trestného zákonníka a podriaďujem ho.
A práve to by mal urobiť federálny generálny prokurátor.
Ak teda federálna generálna prokuratúra teraz nevyšetruje, je to v podstate znak toho,
že štát nechce v tejto oblasti konať.
To je tiež znamenie pre okolitý svet.
Na celú vec sa nemôžeme pozerať z čisto právneho hľadiska, musíme sa na ňu pozrieť politicky.
A politický vietor sa práve teraz mení.
Takže sme vlastne v situácii, keď sa politický vietor mení.
Vidíme to na prieskumoch verejnej mienky v Nemecku.
Je len otázkou času, kedy AfD predbehne CDU aj v celoštátnych prieskumoch.
Rozdiel sa teda stále zmenšuje.
To znamená, že sa niečo určite deje.
Bez ohľadu na to, čo si myslíte o AfD, vidíte, že sa situácia
v Nemecku politicky mení.
Inými slovami, sila strany, ktorá je všetkými prostriedkami štátneho mocenského aparátu označovaná
za pravicovú, ale ktorá napriek tomu stále silnie, naznačuje, že dochádza
k spoločenským zmenám.
A táto sociálna zmena je tiež potrebná. Vidíme to napríklad v Taliansku.
Došlo k zmene a bývalý
minister zdravotníctva je v Taliansku vyšetrovaný.
Inými slovami, nemôžem povedať, či federálny generálny prokurátor
bude vyšetrovať alebo nie.
V súčasnosti však nemáme federálneho generálneho prokurátora.
Ten súčasný sa pred týždňom stal sudcom Spolkového ústavného súdu.
Teraz má druhý Senát.
To znamená, že aj druhý Senát je politicky vo vašom vrecku, hovorím.
Trochu stručne povedané, pán Harbarth, ktorý už prešiel zo Spolkového snemu
priamo na Ústavný súd, sedí v prvom senáte.
A generálny prokurátor, pán Frank, ktorý teraz sedí v druhom Senáte, bol, ako vždy
hovorím, Söderovým človekom v Berlíne.
A viac politik ako právnik. Je to samozrejme právnik, ale skôr politik.
Problémom Spolkovej generálnej prokuratúry je, že ak nevyšetruje, otvára sa tým
cesta k Medzinárodnému trestnému súdu.
To znamená, že nemecká spolková prokuratúra si musí dôkladne premyslieť,
či si chceme ponechať vyšetrovanie týchto údajných trestných činov v Nemecku, aby sme
ich mali prípadne pod kontrolou.
Alebo umožníme, aby sa tieto konania presunuli do Haagu a prípadne boli
medzinárodne vyšetrované v Haagu,
pretože napríklad africké štáty by mohli mať záujem podporiť tieto trestné
obvinenia, najmä v súčasnom spore, napríklad ako argument
proti tejto zmluve WHO.
A ak je podporovaná, v Haagu platia trochu iné pravidlá.
Potom máme väčšiu šancu, že sa bude liečiť.
A to znamená, že generálna prokuratúra tu musí prijímať aj politické rozhodnutia.
Určite ho v skutočnosti nebudú chcieť, rovnako ako prokuratúry v Nemecku, ktoré
tieto konania opakovane zastavujú.
Ale najmä tento postup, ktorý bol pomerne triezvo právne analyzovaný a podľa môjho názoru
je z právneho hľadiska pomerne jasný, teraz ho ďalej nevyšetrovať, ale skutočne ho odovzdať
medzinárodným vyšetrovateľom, to je na zváženie spolkového ministra
spravodlivosti, ktorý je nadriadeným spolkového prokurátora.
Samozrejme, ide o politický príbeh. A to ma veľmi teší.
Diskusia o tejto téme je však sama o sebe taká dôležitá a rozsiahla, že sa domnievam a som
tiež presvedčený, že bude ťažšie uskutočniť túto zmenu z individuálnych práv
na kolektívne práva, ktorú plánujú.
Ľudia sú jednoducho pozornejší a pozornejšie počúvajú.
Pretože si uvedomujem, že mnohí, mnohí ľudia to chápu.
Tento argument, že štát nesmie zabíjať nevinných ľudí - aj tí, ktorí boli za povinné
očkovanie, sa zrazu postavia predo mňa a povedia, áno, áno, bolo ich len pár.
Potom poviem, áno, áno, niektorí z nich sú skutoční ľudia.
A skutoční ľudia nesmú zomierať v dôsledku opatrení prijatých štátom.
Štát to nesmie robiť. A potom sa ľudia stiahnu ďalej a ďalej.
Takže tento argument naozaj funguje.
V súkromnom živote som sa vždy vrátil k tomuto bodu:
Štát nesmie zabíjať nevinných ľudí!
Ak niekto príde a chce diskutovať o týchto veciach, nech ide o čokoľvek, vždy je
to o tom, či štát zabíja nevinných ľudí?
Môžete to použiť na čokoľvek. Môžete to prirovnať aj k vojne.
Aj teraz je situácia v Gaze, v Izraeli, presne taká istá.
Takže ani tam štát nesmie zabíjať nevinných ľudí.
Samozrejme, že štát sa môže brániť proti teroristickému útoku.
Štát však samozrejme nesmie zabíjať civilistov a nevinných ľudí.
Aj tu vidíme novú definíciu.
Teraz sa vždy tvrdí, akoby to bolo možné.
Ale nie, to nie je prípustné, to nie je možné.
Nesmiete zabíjať civilistov. A nesmiete útočiť na ciele, kde sa predpokladá prítomnosť civilistov.
Takže civilisti môžu byť vedľajšími škodami podľa medzinárodného
práva, ale nie tak, že tam idete s otvorenými očami, kde si poviete, áno,
oni sa skrývajú za civilistami.
Ak sa teroristi skrývajú za civilistami, potom ako civilizovaný
štát nesmiem strieľať.
Pretože ja nesmiem zabíjať týchto civilistov.
A keď si uvedomíte, že štát nesmie zabíjať nevinných ľudí - keď
si to uvedomíte v každej situácii, potom je diskusia vždy iná.
A vy si to môžete vyskúšať.
Skúste sa napríklad porozprávať s mnohými ľuďmi, ktorí boli za očkovanie, bez ohľadu na to,
či je toto očkovanie teraz génovou terapiou, čo je veľmi pravdepodobné, či, ako som povedal, došlo
k všetkým tým zneužitiam v schvaľovacích postupoch, čo všetko
sa pokazilo - vždy to vysledovať späť k tomuto jednému bodu.
Ale ak štát zavedie povinnosť, môže podľa vás
zabiť nevinného človeka?
A keď o tom ľudia začnú premýšľať, pretože v dôsledku toho hovoria, že každý
štát môže rozhodnúť, kto je vlastne nebezpečenstvom pre môj štát, pre kolektív,
a potom ho môžem zabiť?
Nie! A vtedy sa mnohé veci stanú jasnejšími.
Je veľmi logické a predovšetkým veľmi, veľmi praktické vziať si ho so sebou.
A myslím si, že bolo skvelé, že ste to opäť aplikovali na rôzne krízy.
Corona je naozaj príkladom toho, čo sa práve deje.
V celosvetovom meradle máme niekoľko ďalších problémov.
Ale myslím si, že je veľmi pekné, že sa naozaj dostávate k jadru veci, k tomuto jedinému
bodu a hovoríte, že štát nesmie zabíjať.
To si odnášame so sebou, to odovzdávame každému divákovi,
ktorý to odniekiaľ sleduje.
Myslím si, že tento argument môžeme predložiť.
A my to môžeme naozaj dostať na stoly pravidelných používateľov, diskusné fóra alebo
kamkoľvek inam. Veľmi pekne vám ďakujem, pán Ludwig, za rozhovor. Áno, ďakujem.
Že vždy bojujete za toto objasnenie.
A posielame vám veľa síl na zajtrajší dôležitý deň, na
odovzdanie trestných obvinení.
Áno, ďakujem. Ďakujeme aj vám.