През 1957 г. във Федерална република Германия е проведена цялостна пенсионна реформа.
До тази година всеки служител финансираше собствената си пенсия, като
внасяше вноски в пенсионна сметка при равни дялове с работодателя си.
Недостатъкът на системата обаче беше, че тя не покриваше действителните нужди, тъй
като капиталовото покритие беше твърде ниско.
С въвеждането на разходопокривната система най-накрая се създаде различна пенсионна
система, в която работещите граждани трябваше да финансират пенсиите на пенсионерите.
Днес икономически експерти като Клеменс Фюст, ръководител на Института за икономически изследвания ifo, предупреждават,
че системата няма да бъде устойчива, тъй като по-възрастното поколение ще живее за сметка на младото.
Равнището на пенсиите може да се запази стабилно само ако се повиши пенсионната възраст.
Но това е само половината от истината:
Финансирането на пенсиите би било сигурно и без да се изпълни искането
за повишаване на пенсионната възраст.
От въвеждането на договора между поколенията държавата е присвоила и присвоила
над 900 милиарда евро от пенсионния фонд за неосигурителни плащания.
Вместо да признаят всичко това и да осигурят баланс, те предпочитат да подклаждат конфликта между млади и стари и безсрамно да отлагат датата на пенсиониране.