V roku 1957 sa v Nemeckej spolkovej republike uskutočnila komplexná dôchodková reforma.
Až do tohto roku si každý zamestnanec financoval svoj dôchodok sám tým, že
platil príspevky na dôchodkový účet rovnakým dielom ako jeho zamestnávateľ.
Nevýhodou tohto systému však bolo, že nepokrýval skutočné potreby, pretože
kapitálové krytie bolo príliš nízke.
Zavedením priebežného systému sa konečne vytvoril iný dôchodkový
systém, v ktorom mali pracujúci občania financovať dôchodky dôchodcov.
Dnes ekonomickí experti, ako napríklad Clemens Fuest, vedúci Inštitútu pre ekonomický výskum ifo, varujú,
že tento systém by nebol udržateľný, pretože staršia generácia by žila na úkor mladej.
Výšku dôchodkov možno udržať stabilnú len vtedy, ak sa zvýši vek odchodu do dôchodku.
Ale to je len polovica pravdy:
Financovanie dôchodkov by bolo zabezpečené aj bez požiadavky
na zvýšenie veku odchodu do dôchodku.
Od zavedenia medzigeneračnej zmluvy štát zproneveril a spreneveril viac
ako 900 miliárd eur z dôchodkového fondu na dávky, ktoré nie sú poistením.
Namiesto toho, aby si celú vec priznali a zabezpečili rovnováhu, radšej rozdúchavajú konflikt medzi mladými a starými a bez hanby posúvajú dátum odchodu do dôchodku.