460 медийни компании от 57 държави, които са обединили усилията си да не печатат
хора, които отричат, че CO2 затопля климата.
Данните в тях гласят, че данните от измервателните станции, които не отговарят
на изискванията, са били изтрити.
Учените, които поради това са възразили, че те не са били публикувани.
Така че всъщност става дума за създаване на световно правителство с бюрокрация, която в крайна
сметка зависи от глобалните финансисти.
Това е една от целите.
А намаляването на населението е обявената цел на фондация "Рокфелер".
Предполагам, че ако тези теории надделеят, това всъщност ще
доведе до срив на обществото.
И понеже съм оптимист, вярвам, че сме на прага на пробив.
Д-р Хелмут Бьотигер, роден в Берлин през 1940 г., вдовец, баща на две деца.
След края на военната си служба Хелмут Бьотигер изучава сравнително религиознание и теология.
През 1969 г. учи педагогика, а през 1973
г. - социология, като през 1975 г. защитава докторска степен.
От 1970 г. д-р Бьотигер работи като учител
в общообразователно училище, което напуска през 1973 г., за да работи
като асистент по икономика в PH Билефелд.
След 1980 г. става независим директор на издателство и автор на 15 книги и множество
есета и статии във вестници.
През 2015 г. д-р Бьотигер говори на първата конференция срещу цензурата в
Швейцария на тема "Изменението на климата
- сигурност или политическа машинация?
Сред публикуваните му книги са
Изменението на климата - сигурност или политическа машинация?, Най-големите политически грешки на нашето време, Програма 2030: компасът
към свят, в който си струва да се живее?, Енергията на бъдещето:
ядрена, изкопаема или възобновяема?, Нови енергийни технологии за бъдещето:
По пътя към нова цивилизация, Кой се интересува от оскъдната енергия?
Гледайте интервюто с д-р Бьотигер за книгата му, която ще бъде публикувана през 2023 г., по-долу:
Кой се интересува от оскъдната енергия?
Добре дошли в Kla.TV,
д-р Бьотигер.
Вече сте били с нас през 2021 г.
Днес продължаваме.
Написахте още една нова книга. С други думи: кой има интерес от оскъдната енергия?
Да.
Добре дошли.
Благодаря ви.
Темите за недостига на енергия, глобалното затопляне и изменението на климата, причинено
от CO2, са заглавия, които постоянно се появяват в политическите и медийните новини.
От 2021 г. в Германия дори плащаме данък върху CO2, който сега е значително увеличен през 2024 г.
Бих искала да започна с първия въпрос:
Според вас какво представлява това изменение на климата,
предизвикано от CO2?
Или: Колко научна според вас е тази теза?
Медиите и политиците винаги казват, че това е научно доказано,
но в САЩ има 44 000 учени, които твърдят, че това не е
научно доказано.
Има и... Неотдавна
още 1600 специалисти заявиха, че няма доказателства,
че CO2 затопля климата.
И е много учудващо, че все още се твърди навсякъде.
Например Пол Кръцен, носителят на Нобелова награда, също заяви, че във въздуха вече има толкова
много CO2, че увеличаването му вече не може да има никакъв ефект върху климата!
Ето защо смятам, че научният аспект просто вече не е верен.
Мога да ви разкажа малко за съдържанието.
Животът на Земята зависи от въглерода и най-вече от слънчевата енергия.
Първоначално във въздуха е имало
92% CO2, както на Венера,
а сега 92% са намалели до 0,04%. Това означава:
На 10 000 молекули въздух се падат четири молекули CO2.
А CO2 е елементът, който растенията използват за изхранване на себе си и животните.
Те разграждат CO2 и освобождават кислород, т.е. O2, а без този
кислород не бихме могли да живеем.
Първоначално той изобщо не е съществувал в атмосферата.
Преди около 3 милиарда години синьо-зелените водорасли започват да
разграждат CO2 и замърсяват въздуха с O2, т.е. кислород.
Междувременно целият този CO2 е изчезнал от въздуха
и по-голямата част от него е влязла в контакт с водата в морето, от
която се е образувала вар.
Варовикът е важен за скелетите на животните и хората.
И е много важно, че ако съдържанието на CO2 в атмосферата спадне под 400 ppm, т.е. под
0,02, т.е. отново наполовина, тогава животът на Земята ще спре, защото растенията
не могат да съществуват без CO2.
Трябва да си представите: За да получи една въглеродна молекула, растението
трябва да филтрира 10 000 молекули въздух.
И ако те паднат на две - така че при 10 000 тя получава четири, а
ако паднат на две, ако тя получава само две, тогава вече не може да се справи с това.
Около 1800 г. и малко по-късно имахме и периоди, в които имаше 600
ppm, т.е. 0,06 части в атмосферата.
Днес имаме четири. Втората част очевидно е още по-важна:
Водата в морето съдържа 60 пъти повече CO2 от цялата атмосфера.
60 пъти повече!
Вторият въпрос е, че водата може да съхранява повече CO2, когато е студена, отколкото когато е топла.
1 Литри студена вода може да съдържа 3,4 g Съхранявайте CO2.
Когато се нагрее до 20°C, може да съхранява само половината от количеството.
Следователно може да се предположи, че е обратното, отколкото се твърди обикновено.
Първо се затопля, а след това съдържанието на CO2 в атмосферата се увеличава.
Това са неща, които не се вземат предвид, тъй като в цялата дискусия се сравнява само увеличаването
на CO2 и на топлината, и то въз основа на моделни
изчисления, които също не могат да бъдат проверени.
От това се прави изводът, че CO2 и затоплянето се увеличават едновременно.
И цялото това нещо...
Такива модели могат да обяснят нещо, но не могат да докажат нищо.
Един пример: Ако връщането на щъркелите беше сравнено с раждаемостта през
Средновековието, щеше да е възможно да се докаже, че щъркелът ражда децата.
А подобни аналогии са просто глупости.
Клаузер, носител на Нобеловата награда за физика за 2022 г., определи изменението на
климата с CO2 като шокова журналистическа псевдонаука.
Изключително силен термин за шокова журналистическа псевдонаука.
Смятате ли, че това е точното попадение?
Това до голяма степен го обобщава.
По-рано споменах колко много учени всъщност са против него.
Сега има 1600 нови специалисти, които не са съгласни, и 44
000. Таблицата може да бъде намерена в интернет и е цитирана в книгата, в която също се разглежда този въпрос.
Но те не са споменати.
Да, това ни води до следващия ми въпрос:
Вече има много голям брой учени, които се обединиха, за да се изкажат много
ясно срещу тази теза, но тя все още
е постоянна тема в медиите.
Как виждате ролята на медиите в цялата тази работа?
Нека го наречем теза.
Да, много е интересно, че тези медии са се организирали.
Съществува организация, наречена "Покриване на климата сега".
Това са 460 журналисти, 460 медийни групи от 57 държави, които са обединили усилията си, за
да спрат да печатат хора, които отричат, че CO2 затопля климата.
Трябва да си го представите.
Медиите и журналистите трябва да имат интерес да решат този въпрос.
Трябва да има голям интерес.
460 медийни картела от 57 държави. Това е луд брой.
Така че става дума за картели. Не става дума за отделни медии, а за картели.
Това е наистина безумно.
През 2009 г., преди 15-ата конференция за изменението на климата, имаше хакерска атака.
Там бяха публикувани много, много голям брой имейли, които станаха публично достъпни и в които, така да
се каже, беше показано, че всички тези данни в някои случаи са били с голям брой източници.
Така че те просто извеждат от експлоатация измервателните станции, които биха могли да покажат нещо:
няма климатични промени, предизвикани от CO2.
Как реагираха медиите?
Беше ли взето решение за това?
Това е така, беше казано, че тези хакнати данни идват от звеното за климатични изследвания East Anglia University
Това беше комитет на МГИК.
в общността на световната организация, която стои зад това изменение на климата.
А директорът Фил Джонсън призна, че това наистина са данни,
взети от института.
Лично аз обаче не мога да го докажа, а по-скоро вярвам, че това са служители със
съвест, които искат да се борят с лъжите.
Тъй като Джонсън го призна, де Бур, който председателстваше петата конференция за
климата, мисля, че беше през 1971 г., също трябваше да подаде оставка.
И това беше отразено за кратко в медиите, което доведе до провал на 5-ата конференция за климата.
Но малко по-късно това напълно изчезна от медийните дискусии и продължи да се говори
за стария кестен, че CO2 затопля климата.
Това, което се казваше в данните там, т.е. че данните от измервателните станции, които не са отговаряли
на изискванията, са били изтрити, че учените, които са възразили, не са били публикувани.
Така твърдят водещите медии: Не и тази, нямате право да я отпечатвате!
И това, разбира се, беше истински взрив.
Както току-що споменахте, теорията, че СО2 причинява изменението на климата, съществува от
доста дълго време.
Бих искал да разгледам историята.
Как изобщо се е появила тази теза и кой я прави толкова достоверна?
Е, всичко започва с Арениус, който през 1885
г. се надява, че CO2 ще затопли климата с оглед на предстоящия ледников период.
По онова време се смята, че ще настъпи отново ледников период.
А Архениус каза, че CO2 може да действа като газов покрив, така че на дъното да остане по-топло и да не замръзнем,
както се случи по време на ледниковия период.
А тезата на Арениус е опровергана от физика Ууд през 1909 г.
Но по-късно инженер Календар открива (прави частни измервания),
че тя бавно се затопля.
От 1880 г. до 20-те години на миналия век тя е около 0,3 градуса.
И той обяснява това с индустриалното общество.
Един от хората, които разбраха това, беше германецът Херман Флон, който работеше
за
Луфтвафе.
През 1941 г. той пише статия: Способността на хората да влияят на климата.
Впоследствие този Флон е ухажван и почитан от МГИК - по това време той е много млад - и продължава
да бъде представен в МГИК със своите тези.
След това, разбира се, тя беше подкрепена от всички страни.
Рокфелер също подкрепя тази линия
през 1952 г., но това не оказва голямо влияние.
След това се появи един изследовател на океана (сега не мога да се сетя за името му), който се опасяваше,
че ако стане по-топло, океанът може да не абсорбира толкова много CO2, колкото преди.
Той пише писмо до президента на САЩ Джонсън и заявява, че има опасения.
Съветник на Джонсън е някой си Лоренц Рокфелер, който след това пише на Джонсън реч, в която казва,
че трябва да се работи за опазване на околната среда преди всичко заради глобалното затопляне
и заради радиоактивността във въздуха - глобалното затопляне трябва да се потисне.
Обществеността почти не реагира на това, но неговият наследник Ричард Никсън,
също президент на САЩ, го възприема.
Никсън имаше две причини да се заеме с това.
Първата причина е, че в речта си при встъпването в длъжност през 1969 г. Никсън заяви, че опазването на околната
среда, климата и атмосферата е основният въпрос.
Това беше през 1969 г.
В резултат на това през декември 1969 г. НАТО създаде и нов ръководен орган, не мога да си спомня как точно се казваше.
Но важното е, че Никсън имаше две причини да се заеме с този проблем на
климата или околната среда.
Първата причина е, че в университетите преобладава бунтът от 68-а
година, предизвикан от войната във Виетнам.
И това беше за отклоняване на вниманието от тази тема към друга.
А темата, която се пропагандираше наново, беше опазването на околната среда.
Затова през 1970 г. Никсън предлага Деня на Земята.
Ден на Земята.
Това беше широко разгласено от медиите,
а вестник "Ню Йорк Таймс" - статията беше публикувана през ноември - ясно показа,
че това движение може да бъде пренасочено към университетите.
Изрично беше посочено, че това е целта.
Това беше в "Ню Йорк Таймс", който след това също похвали Деня на Земята за
това. Но основната цел всъщност беше друга цел на Никсън
и тя може би е много по-важна.
През 1969 г. златото в САЩ свършва.
А златото служи за покритие на долара, на стойността на долара.
А сега нямаха повече злато.
И така Никсън отмени златното обезпечение.
Златна подкрепа на долара.
И какво зае неговото място?
Кисинджър го беше подготвил.
Цената на петрола зае нейното място.
Вече е направено следното.
Цената на петрола се увеличава четири пъти през 1973 г. по време на войната Йом Кипур.
Твърди се, че петролните шейхове са поискали това.
Но това не беше вярно.
След това саудитският петролен шейх заяви в американско списание през 2001 г., че сме били принудени от Кисинджър
и тогавашния министър на финансите на САЩ.
Целта беше да се договорят цените на петрола и, тъй като петролът трябваше да се договаря само, доларът.
Това беше решено по онова време.
Петролните шейхове също бяха примамени да участват.
И те бяха подмамени от повишаването на цените на петрола.
Така че доларът беше хеджиран, така да се каже, чрез цената на петрола.
Но ето какво се случи:
Оттогава насам бяха открити нови източници на нефт и газ, което доведе до спад на цените.
И ако ОПЕК се беше намесила, за да ограничи производството на нефт и газ, така че цената на нефта и газа
да остане достатъчно висока, за да запази долара.
Но после стана толкова лошо, че вече не можехте да го правите.
И тогава им хрумва идеята да включат глобалното затопляне.
И бих искал да обясня накратко, че петролната индустрия (също) беше толкова концентрирана там. Има причина за това.
През 1880 г. се провежда голямо състезание между Ротшилд и Емануел Нобел.
Това е роднина на Нобел, който след това получава Нобелова награда.
Той е петролен магнат.
Те имаха петрол главно в Русия, на изток.
А на Запад Рокфелер и други контролираха петрола на Запад.
И имаше голяма конкуренция.
И тогава през 1882 г. Рокфелер, Дейвид Рокфелер, се среща с Ротшилд в САЩ и се съгласява,
че подобно нещо не трябва да се повтаря.
И оттогава корпорациите, глобалните корпорации, работят заедно.
Това беше и предпоставката за осъществяване на контрол върху цените на петрола.
Но тъй като свръхпредлагането на природен газ и петрол понижи цените до такава степен, че дори ОПЕК вече
не можеше да смекчи удара, около 1980 г., а дори и преди това през 1972 г., се появи нов проблем.
И това беше книгата "Граници на растежа", която се разпространяваше навсякъде по света.
Тя е написана от името на Рокфелер, а не на фондация "Рокфелер", която е предоставила
парите, от името на Римския клуб.
Римският клуб е основан
през 1968 г. във вила "Пеладжио" на Крумер Зее, собственост
на Дейвид Рокфелер, заедно
с Александър Кинг и други.
Те са основали Римския клуб.
През 1972 г. Римският клуб публикува книгата "Граници на растежа".
В тази книга се посочваше, че суровините - по-специално нефтът и газът, но и други - стават все по-оскъдни
и следователно трябва да бъдат ограничени.
Така че това беше предварително.
И тъй като този недостиг става все по-неосъществим поради новооткритите газови
и нефтени находища, отново се повдига въпросът за климата.
Това е станало
около 1980 г., когато тя става публично достояние.
И има един хубав цитат от Хабер, професор Хабер, от Bild der Wissenschaft.
По онова време той беше човекът, който наистина повдигна въпроса, така да се каже, за този процес на трансформация, за това
как да се справим с недостига, а също и със студения климат - до 1974 г. се очакваше, че ще настъпи ледников период.
ЦРУ все още разполага с ... има проучване на ЦРУ...
В книгата са отпечатани различни проучвания.
Книгата не е от ЦРУ, те я отпечатват.
Още през 1974 г. те твърдяха, че се задава нов ледников период.
След това се намалява и от 1980
г. ледниковият период е забравен.
И има един хубав цитат от Хабер, професор Хабер, професор Хайнц Хабер е името на този човек.
Той публикува Bild der Wissenschaft и има предаване, което е излъчено по ARD
на 6 декември 1979 г., т.е. преди 1980 г.
Искам да го прочета:
Днес климатолозите са единодушни в мнението си, че естественият ритъм на колебание на глобалния
климат в посока към застудяване ще бъде изместен от предизвиканото от човека затопляне на нашата
планета в началото на следващия век.
Прогнозите за тази опасност са доста тревожни.
Така че, ако нашите противници на ядрената енергия искат да се върнат към въглищата,
те няма да направят нищо добро на нашите внуци.
Те със сигурност биха били много щастливи да заменят нашите притеснения за атомните електроцентрали
с опасенията за климата, които ще имат.
По това време тази история се излъчва по всички станции на ARD.
И това беше промяната, която популяризира глобалното затопляне в Германия, така да се каже.
И на фона на това, както казах, хеджиране на долара.
Вече го споменахте - цялата тази енергия
всъщност е огромен проблем още от 70-те години на миналия век.
В последното ни интервю говорихме и за недостига на енергия.
Живеем и във време, в което търсенето на енергия непрекъснато нараства.
Споменахте фигури в една от книгите си:
Искам да кажа, че през 1945 г. сме имали около 6 милиона барела петрол на
ден, а сега сме достигнали
почти 90 милиона барела петрол на ден.
Потреблението на енергия е изключително голямо.
Енергията трябва да дойде отнякъде.
Но още от 70-те години на миналия век ни казват, че енергията става оскъдна, че енергията става дефицитна.
Но това не е вярно.
Така че изглежда, че има достатъчно енергия.
В книгата ви има една много вълнуваща глава, наречена: Кой
всъщност се притеснява от твърде многото енергия?
Нека се върна на въпроса защо енергията не е непременно дефицитна.
И в началото казах, че по-голямата част от CO2 е изчезнала в морето, така
да се каже, и е потънала във варовик.
Да.
И там, заедно с костите на рибите и т.н., се превръщат във варовикови планини.
А тектониката е извадила на повърхността тези варовикови планини - Алпите и Юра.
Да.
Но също
така ги отвежда по-далеч, обратно в земята.
И когато варовикът попадне в магмата - при високо налягане и висока температура - той се разтваря.
През 2004 г. група изследователи от Индиана, ръководена от Скот, мисля, че
се казваше Скот, изложиха вар с компоненти
на магмата, т.е. предимно желязо, на тези температури и налягане.
И какъв беше резултатът?
Изпускат се въглеводороди.
Това означава, че въглеводородите, които излизат от земята, не само
от сондажите, но и се просмукват, както
Томас Голд доста добре
е описал в книгата си, където навсякъде,
дори и във водата, те изскачат, избуяват.
А там, където тя не преминава, се натрупват отлагания.
Когато повърхността е твърде плътна.
След това те също се зареждат.
Това означава, че когато нефтът или газът се изпомпват,
те се допълват отдолу.
Така те се пълнят отново.
Това означава, че не е задължително недостигът да е реален;
Ние нямаме потребление, а употреба, която се превръща в цикъл.
Ако това не беше така, този CO2 нямаше да последва, тогава вече нямаше
да има никакъв живот на Земята.
Защото тогава вече няма да имаме тези 0,04%.
И това е много важно, важно
е да се има предвид.
И сега въпросът: Кой има интерес от високата цена на петрола?
е всъщност много очевиден.
Ако енергията стане недостатъчна, можете да произвеждате по-малко.
А ако пуснете по-малко на пазара, можете да изсмуквате парите на хората по-добре чрез цените.
Особено в концентрираните индустриални зони.
Кола, какво друго.
И това всъщност е мотивът за нея.
Това обаче предполага, че икономиката ни е сравнително силно концентрирана.
Какво го прави силно концентриран?
Имаме много корпорации и т.н.
Истинският концентратор е финансовият сектор.
Защото големите банки също са собственост на петролни компании.
Да, това е много вълнуващо.
Искам веднага да добавя един въпрос.
Може би вече сте отговорили на част от въпросите, но аз все пак бих
искал да ги разгледам отново.
Според вас каква е целта на цялата тази кампания, че CO2 затопля климата и че сме
изправени пред недостиг на енергия?
Какви други мотиви според вас стоят зад това?
Да, ние казваме, че предпоставка за това е, че по-високите цени са увеличили концентрацията,
особено във финансовия сектор.
А големите финансисти, аз винаги ги наричам трилионери, т.е. Рокфелер, Ротшилд.
Не ви е позволено да назовете името на Ротшилд, защото тогава ставате антисемит.
Но има и други, които всъщност имат концепция с три нива.
Първата е да се контролира икономиката чрез финансите.
Те вече го правят до голяма степен.
Но те искат да установят световно господство, т.е. бюрокрация в техни ръце, която да определя световната политика, така да се каже.
А проблемите на климата, на околната среда, и по-специално на климата, не могат да бъдат решени
в една държава, а се нуждаят от международен орган.
Рокфелер се занимава с този въпрос още през 1952 г., когато казва, че трябва да имаме международни правителства,
защото в противен случай няма да можем да се справим с проблемите на околната среда.
С други думи - това е публикувано - ще намерите цитата в книгата.
Така че всъщност става дума за създаване на световно правителство с бюрокрация, която в крайна
сметка зависи от глобалните финансисти.
Това е една от целите.
Друга цел, която е цел на Рокфелер от 1952 г. насам: На
земята има твърде много хора.
Съществува и проучване на Кисинджър от 1974 г. Това е така нареченият доклад на Кисинджър.
В него се казва, че това се отнася само за 13 гъсто населени и слабо развити държави.
И в този секретен доклад, който е бил секретен до 90-те години на миналия век, а след това
е бил разкрит, някои хора са го разкрили.
В доклада се посочва, че в 13 страни с най-многобройно население е необходимо
да се гарантира намаляване на населението или да не се увеличава.
Защо?
Ако ръстът на населението се развива по план, правителствата може да са по-ангажирани
с техните интереси, отколкото с нашите.
И ние имаме интерес към тези страни.
Защо?
Защото имаме нужда от суровини.
Когато тези страни се развиват, те сами потребяват суровините.
Така че трябва да сме сигурни, че ще поддържаме ниско ниво на населението и на суровините.
Това, разбира се, е много драматична история.
Днес това вече не се ограничава само до 13 развиващи се страни, а се е превърнало в глобална политика.
Намаляването на населението е декларирана цел на фондация "Рокфелер", различните
фондации, които са три: Семейната фондация,
фондация "Братя Рокфелер" и оригиналната фондация "Рокфелер". Те искат това.
И третата цел е всъщност... разбира се, няма доказателства за това, но можете да помислите за
това... Световното ръководство естествено иска да запази и концентрира властта си.
И как можете да го направите?
В момента сме свидетели на развитие, при което хората се убеждават
все повече, за да продължат да работят:
Нуждаете се от по-голяма кола, по-голяма къща, нова мода, по възможност
на всяко тримесечие, и така нататък.
И това доведе дотам, че много хора, особено по-младите, които печелят добре, си казват: "Не трябва
да правя това със себе си, искам баланс между професионалния
и личния живот: да работя по-малко, но да
се занимавам повече с планинарство, пътуване или нещо друго.
Или да пишеш романи, или да
правиш музика и какво ли още не.
Още през 60-те години на миналия век един човек - не мога да си спомня името
му - беше написал, че твърде многото свободно време е опасно.
Той имаше предвид ядрената енергия.
Не трябва да развиваме ядрената енергетика, защото тя ни дава твърде много свободно време.
Това би било вредно.
Това е цитирано в книгата, но вече не е в главата ми.
Но това, в крайна сметка, означава, че трябва да се уверите, че хората са
толкова обременени да изкарват прехраната си, че им остава само
малко за отдих и забавление.
А това води до контрол на цените и преориентиране на бюрокрацията, тъй като
новите технологии дават възможност да се снабдяват хората с по-малко труд.
Това означава, че трябва да създавате и работни места.
И това се случва чрез развитието на бюрокрацията.
И това са, според мен, трите цели, които стоят зад тази история за климата.
Когато чуете това,
трябва да се върнете някъде към въпроса, дори ако погледнете цялото
техническо развитие на човешката
ни история: Смятате ли, че сме достигнали крайната точка?
Достигнахме ли в обществото момент, в който трябва да кажем, че не можем да отидем по-далеч?
Да, дори се признава, че управляващите трилионери пропагандират намаляване
на населението. Това се чува все по-често.
С други думи, те казват, че Земята вече не може да изхранва нарастващото население
с нашите технологии, т.е.
без петрол и газ, без ядрена енергия.
И Никсън например, който го поиска, и неговият
съветник Мьонер:
Никакъв допълнителен CO2 и никаква ядрена енергия.
В книгата има и ясни цитати.
А това означава, че в крайна сметка тя не може да се развива повече.
И предполагам, че ако тези теории надделеят, това ще доведе
до разпад на обществото.
Днес има признаци за световни войни,
днес има признаци за срив на долара, например, и т.н.
С други думи, тук може да възникне истинска социална криза, която да не гарантира
победата на климатичната бюрокрация, така да се каже, на световната хегемония.
Но това може да означава също, че ще има падение, ако има световна война с ядрени оръжия и т.н.
И понеже съм оптимист, вярвам, че сме на прага на пробив.
С други думи, наблюдаваме промяна в структурата на обществото.
И виждам няколко предпоставки: Едната
е, че съществува технология за термоядрен синтез, която вече е доста успешна,
така че е на прага на пробив.
Това не се субсидира от държавата, а от частни лица.
От моя приятел Ерик Лернер в САЩ.
В Мюнхен има един г-н Хьос, който работи по него.
Това е машината за плазмено фокусиране.
В плазмата протичат електрически токове.
Това води до образуване на нишки, т.е. на вихрови структури.
А в стеларатора и токамака това трябва да се потиска с мощни магнити, в противен
случай плазмата излиза на ръба и разрушава машините.
А машината за фокусиране на плазмата може да използва тези вихрови структури, за
да задейства процеса на синтез на първо място.
Това означава, че отвътре има анод, а отвън - катод.
Разрядът създава плазма и магнитни
полета, които се задвижват
напред доста бързо.
И там, където е краят, те се свързват.
Този процес на сплитане създава плътността и енергията, които задействат процесите на термоядрен синтез.
И можете да го увеличите.
Вече не е необходим синтез на тритий и деутерий, а може да се комбинира водород с бор.
В резултат на това се получават водородно и борно ядро, а заедно с тях -
три хелиеви ядра, които отлитат в сноп.
А ако го изпратите през намотка, например от трансформатор, можете да произвеждате директно
електроенергия и не е необходимо да варите вода, за да задвижвате турбини.
И второто предимство: това устройство е сравнително малко и евтино.
Казват, че може да е голям колкото хладилник. Не мога да го докажа.
Разбира се, необходими са и големи кондензатори от външната страна.
Защото от другата страна, там, където тези ядра отлитат, електроните отлитат от другата страна.
След това те могат да се зареждат директно върху плочата на кондензатора.
Тогава токът може да тече директно.
Двойно, от сърцевините и през плочата на кондензатора.
Кондензаторът е необходим отново за зареждане на машината.
С други думи, това е производство на енергия, което има ново качество.
Втората е, че 3D принтирането може да се използва и за децентрализиране на производството,
на производството на стоки.
Това означава, че в едно село или малък град можете сами да си направите
вилици, ножове, лъжици и т.н.
А това ще доведе до децентрализация на обществото.
Има и трети елемент:
Промяната в селското стопанство, че не е необходимо да се отглеждат култури в големи мащаби и да се унищожава почвата
с торове, а че може да се възползвате от сътрудничеството между растенията, сътрудничеството
между различните растения.
Това подобрява почвата и увеличава добивите, но също
така увеличава количеството на необходимия труд, тъй като се работи на малки, а не на големи площи.
И така, може да се окаже, че в едно ново общество действително може да се постигне баланс между професионалния
и личния живот.
И тогава гражданинът ще направи нещо за общината, като помощник в движението или
друг помощник, водопроводчик или нещо друго.
Една трета от свободното си време прекарва в земеделие, а една
трета - в общуване с хора по света чрез интернет, независимо дали става дума за създаване на музика,
изобретяване на нещо или нещо друго.
И това би било нова социална перспектива, която, разбира се, сега е моя фантазия,
но съм убеден, че можем да помогнем на това общество, което върви към задънена улица,
да направи пробив към ново общество.
И бих искал скоро да поговорим за това.
Работите върху нова книга, вече ни казахте за това.
Да, много ви благодаря.
Това е много, много вълнуващо,
също и за зрителите: всеки, който иска да научи повече за тази тема:
Всеки, който се интересува от оскъдната енергия, разбира се, може да разгледа книгата ви.
Споменавате много, много имена.
Той е много сложен, но и много кратък.
И това, което ще си спомним във всеки случай, когато се върне: глобално затопляне, CO2, ще си спомним:
шокираща журналистическа псевдонаука.
Вземаме този лозунг със себе си.
През 2024 г. ще направим анализ на тази основа.
40 Нобелови лауреати.
Точно така.
Благодаря Ви много, г-н Бьотигер, за отделеното време.
Пожелаваме ви всичко най-добро и успех с книгата ви.
Благодаря ви.
Д-р Бьотигер предоставя кратко резюме на книгата си като листовка.
Връзката за изтегляне ще намерите в синьото поле под програмата.