57 ország 460 médiavállalata fogott össze, hogy ne nyomtassanak olyanokat, akik tagadják,
hogy a CO2 felmelegíti az éghajlatot.
Amit az ottani adatok mondtak, más szóval, hogy a nem megfelelő
mérőállomások adatait törölték.
Tudósok, akik ezért kifogásolták, hogy nem tették közzé.
Tehát ez valójában egy világkormány felállításáról szól, egy olyan bürokráciával, amely végső
soron a globális pénzemberektől függ.
Ez az egyik cél.
A népességcsökkentés pedig a Rockefeller Alapítvány deklarált célja.
Feltételezem, hogy ha ezek az elméletek érvényesülnek, az valójában a
társadalom összeomlásához fog vezetni.
És mivel optimista vagyok, hiszem, hogy az áttörés küszöbén állunk.
Dr. Helmut Böttiger, 1940-ben született Berlinben, özvegy, két gyermek édesapja.
Katonai szolgálata után Helmut Böttiger összehasonlító vallástudományt és teológiát tanult.
1969-ben pedagógiát, 1973-ban
pedig szociológiát tanult, és 1975-ben doktorált.
1970-től Dr. Böttiger tanárként dolgozott
egy általános iskolában, amelyet 1973-ban hagyott ott, hogy közgazdasági
asszisztensként dolgozzon a PH Bielefeldnél.
1980 után független kiadói igazgató lett, 15 könyv, valamint számos
esszé és újságcikk szerzője.
2015-ben Dr. Böttiger felszólalt az első svájci cenzúraellenes konferencián,
amelynek témája az éghajlatváltozás
- bizonyosság vagy politikai machináció volt?
Megjelent könyvei közé tartozik
Éghajlatváltozás - bizonyosság vagy politikai machináció?, Korunk legnagyobb politikai tévedései, Agenda 2030: iránytű
egy olyan világhoz, amelyben érdemes élni?, A jövő energiája:
nukleáris, fosszilis vagy megújuló?, Új energiatechnológia a jövőért:
Úton egy új civilizáció felé, Kit érdekel a szűkös energia?
Az alábbiakban megtekintheti a Dr. Böttigerrel készült interjút a 2023-ban megjelenő könyvéről:
Kit érdekel a szűkös energia?
Üdvözöljük a Kla.TV-nél,
Dr. Böttiger.
Már 2021-ben is velünk voltál.
Ma folytatjuk.
Újabb új könyvet írtál. Más szóval: kinek áll érdekében a szűkös energia?
Igen.
Nagyon szívesen.
Köszönöm.
Az energiahiány, a globális felmelegedés és a CO2 okozta éghajlatváltozás olyan témák,
amelyek folyamatosan szerepelnek a politika és a média hírei között.
Németországban 2021 óta még CO2-adót is fizetünk, amelyet most 2024-ben jelentősen megemeltek.
Az első kérdéssel szeretném kezdeni:
Ön szerint miről szól ez a CO2 okozta éghajlatváltozás?
Vagy: Mennyire tudományos egyébként ez a tézis?
Nos, a média és a politikusok mindig azt mondják, hogy ez tudományosan
bizonyított, de az USA-ban 44 000 tudós azt mondja, hogy ez tudományosan
nem bizonyított.
És van még... Nemrégiben
újabb 1600 szakember mondta ki, hogy nincs bizonyíték arra, hogy a
CO2 felmelegíti az éghajlatot.
És nagyon megdöbbentő, hogy ezt még mindig mindenhol állítják.
Például Paul Crutzen, a Nobel-díjas Nobel-díjas is azt mondta, hogy már most is annyi CO2
van a levegőben, hogy a CO2 növekedése már nem lehet hatással az éghajlatra!
És ezért gondolom, hogy a tudományos szempont egyszerűen már nem igaz.
Egy kicsit mesélhetek a tartalomról.
A földi élet a széntől és mindenekelőtt a napenergiától függ.
Eredetileg 92% CO2 volt a levegőben,
mint a Vénuszon, és
ez a 92% mára 0,04%-ra csökkent. Ez azt jelenti:
Tízezer levegőmolekulára négy CO2-molekula jut.
A CO2 pedig az az elem, amelyet a növények önmaguk és az állatok táplálására használnak.
Lebontják a CO2-t, és oxigént, azaz O2-t bocsátanak ki, és e nélkül
az oxigén nélkül nem tudnánk élni.
Eredetileg egyáltalán nem létezett a légkörben.
Körülbelül 3 milliárd évvel ezelőtt a kék-zöld algák elkezdték lebontani
a CO2-t, és O2-vel, azaz oxigénnel szennyezték a levegőt.
És időközben ez a CO2 eltűnt a levegőből,
és nagy része érintkezett a tengervízzel, amelyből
mész képződött.
A mész fontos az állatok és az emberek csontváza számára.
És nagyon fontos, hogy ha a légkör CO2-tartalma 400 ppm alá, azaz 0,02 alá,
azaz ismét a felére csökken, akkor a földi élet megszűnik, mert a növények
nem tudnak CO2 nélkül létezni.
El kell képzelni: Egy szénmolekulához a növénynek 10 000 levegőmolekulán
kell keresztülszűrnie.
És ha kettőre csökkennek - tehát 10 000-nél négyet kap,
és ha kettőre csökkennek, ha csak kettőt kap, akkor már nem tudja ezt kezelni.
Voltak olyan időszakok is 1800 és egy kicsit 1800 körül, amikor 600 ppm,
azaz 0,06 rész volt a légkörben.
Ma négy van. Egy második rész pedig nyilvánvalóan még fontosabb:
A tengervíz CO2-tartalma 60-szorosa az egész légkör CO2-tartalmának.
60-szor annyi!
A második pont pedig az, hogy a víz hidegben több CO2-t képes tárolni, mint melegben.
1 Liter a hideg víz 3,4 g-ot tartalmazhat Tárolja a CO2-t.
Ha 20 °C-ra melegszik, csak feleannyi tárolható benne.
Ezért feltételezhető, hogy ez fordítva van, mint ahogyan azt általában állítják.
Először melegebb lesz, aztán nő a légkör CO2-tartalma.
És ezek olyan dolgok, amelyeket nem vesznek figyelembe, mert az egész vita mindig csak a CO2 és
a hő növekedését hasonlítja össze, és ez olyan
modellszámításokon alapul, amelyek szintén nem ellenőrizhetők.
Ebből pedig az következik, hogy a CO2 és a felmelegedés egyszerre növekszik.
És az egész dolog...
Az ilyen modellek megmagyarázhatnak valamit, de nem bizonyíthatnak semmit.
Egy példa: Ha a gólyák visszatérését összehasonlították volna a középkori
születési rátával, akkor bizonyítani lehetett volna, hogy a gólya hozza a gyerekeket.
Az ilyen analógiák pedig egyszerűen képtelenségek.
Clauser, a 2022-es fizikai Nobel-díj nyertese a CO2-klímaváltozást
sokkoló újságírói áltudománynak nevezte.
Rendkívül erős kifejezés, sokkoló újságírói áltudomány.
Gondolod, hogy ez fején találja a szöget?
Ez nagyjából összefoglalja a lényeget.
Korábban említettem, hogy sok tudós ellenzi ezt.
Most 1600 új szakember van, aki nem ért egyet, és 44
000. A táblázat megtalálható az interneten, és a könyvben is idézik, amely szintén foglalkozik ezzel.
De ezekről nem esik szó.
Igen, ezzel el is érkeztünk a következő kérdésemhez:
Mostanra nagyon sok tudós összefogott, hogy nagyon egyértelműen felszólaljon
ez ellen a tézis ellen, és mégis még
mindig állandó téma a médiában.
Hogyan látja a média szerepét ebben az egészben, ebben a tézisben?
Nevezzük ezt tézisnek.
Igen, nagyon érdekes, hogy ezek a médiumok megszervezték magukat.
Van egy szervezet, a Covering Climate Now.
Ez 460 újságíró, 460 médiacsoport 57 országból, akik összefogtak, hogy ne nyomtassanak
olyanokat, akik tagadják, hogy a CO2 felmelegíti az éghajlatot.
Ezt el kell képzelni.
A médiának és az újságíróknak érdekükben kell állnia, hogy ezt eldöntsék.
Biztosan nagy az érdeklődés.
460 médiakartell 57 országból. Ez egy őrült szám.
Tehát kartellekről beszélünk. Nem egyes médiumokról, hanem kartellekről van szó.
Ez tényleg őrültség.
Nos, 2009-ben volt egy hackertámadás a 15. Éghajlatváltozási Konferencia előtt.
Nagyon-nagyon sok e-mailt hoztak nyilvánosságra, nyilvánosan hozzáférhetővé tettek, ahol úgyszólván
kiderült, hogy ezek az adatok egyes esetekben erősen forrásból származnak.
Tehát egyszerűen leszerelték azokat a mérőállomásokat, amelyek esetleg mutattak volna valamit:
nincs CO2 okozta éghajlatváltozás.
Hogyan reagált a média?
Felvették?
Ez így volt, azt mondták, hogy ez a feltört adat a Climatic Research Unit East Anglia Egyetemről származik.
Ez az IPCC egyik bizottsága volt.
az éghajlatváltozás mögött álló világszervezet közösségében.
Az igazgató, bizonyos Phil Johnson pedig elismerte, hogy ez valóban
az intézetből származó adat.
Én személy szerint azonban nem tudom bizonyítani, inkább azt hiszem, hogy ezek lelkiismeretes alkalmazottak
voltak, akik harcolni akartak a hazugságok ellen.
Mivel Johnson ezt beismerte, de Boer, aki az 5. éghajlat-változási konferencia
elnöke volt, azt hiszem, 1971-ben, szintén le kellett mondjon.
Erről pedig röviden beszámolt a média, ami az 5. klímakonferencia kudarcát okozta.
Nem sokkal később azonban ez teljesen eltűnt a médiabeszélgetésekből, és folytatódott a régi
mendemonda, miszerint a CO2 felmelegíti az éghajlatot.
Amit az ottani adatok mondtak, vagyis hogy a nem megfelelő mérőállomások
adatait törölték, hogy a tiltakozó tudósokat nem publikálták.
Ezt mondta a vezető média: Azt nem, azt nem szabad kinyomtatni!
És ez persze egy igazi robbanás volt.
Amint az imént említette, ez az elmélet, miszerint a CO2 okozza az éghajlatváltozást, már elég
régóta létezik.
Szeretném megnézni a történetet.
Hogyan jött létre ez a tézis, és ki teszi ilyen hitelessé?
Nos, az egész Arrheniusszal kezdődött, aki 1885-ben
azt remélte, hogy a CO2 felmelegíti az éghajlatot a közelgő jégkorszakra való tekintettel.
Akkoriban úgy vélték, hogy visszatér a jégkorszak.
Arrhenius pedig azt mondta, hogy a CO2 úgy viselkedhet, mint egy gáztető, így alul melegebb
marad, és nem fagyunk meg, mint a jégkorszakban.
Arrhenius tézisét aztán 1909-ben a fizikus, Wood volt a neve, megcáfolta.
Később azonban Callendar mérnök felfedezte (magánméréseket
végzett), hogy lassan melegszik.
Az 1880-as évektől az 1920-as évekig 0,3 fok körül volt.
És ezt az iparosodott társadalomnak tulajdonította.
És az egyik ember, aki ezt észrevette, egy német volt, Hermann Flohn, aki a Luftwaffénak
dolgozott.
1941-ben írt egy cikket: Az ember mint éghajlati tényező képessége.
Ezt a Flohnt aztán később az IPCC udvarolt neki, és megtisztelte - akkor még nagyon fiatal volt -, és téziseivel
továbbra is képviseltette magát az IPCC-ben.
Aztán természetesen minden oldalról támogatták.
Rockefeller 1952-ben szintén támogatta
ezt az irányvonalat, de ennek nem sok hatása volt.
Aztán jött egy óceánkutató (most nem jut eszembe a neve), aki attól tartott, hogy
ha melegebb lesz, az óceán nem fog annyi CO2-t elnyelni, mint korábban.
Levelet írt Johnson amerikai elnöknek, és elmondta, hogy vannak aggályai.
Johnson tanácsadója egy bizonyos Lorenz Rockefeller volt, aki aztán írt egy beszédet Johnsonnak,
amelyben a környezetvédelemre mindenekelőtt a globális felmelegedés miatt kell törekedni,
és a levegő radioaktivitása miatt - a globális felmelegedést el kell nyomni.
A nyilvánosság alig reagált erre, de utódja, Richard Nixon, aki szintén amerikai
elnök volt, felkapta a témát.
Nixonnak két oka volt arra, hogy ezt felvállalja.
Az első ok az volt, hogy Nixon 1969-es beiktatási beszédében azt mondta, hogy az éghajlat
és a légkör védelme a legfontosabb kérdés.
Ez 1969-ben volt.
Ennek eredményeképpen a NATO 1969 decemberében egy új irányító testületet is létrehozott, nem emlékszem pontosan, hogy hívták.
De ami fontos, Nixonnak két oka volt arra, hogy foglalkozzon ezzel az éghajlati
vagy környezeti kérdéssel.
Az első ok az volt, hogy az egyetemeken a vietnami háború által
kiváltott '68-as lázadás uralkodott.
És ez arról szólt, hogy eltereljük a figyelmet erről a témáról egy másikra.
Az újonnan propagált téma pedig a környezetvédelem volt.
Ezért javasolta Nixon 1970-ben a Föld napját.
Föld napja.
Ezt a média nagy nyilvánosságot
kapott, és a New York Times - a cikk novemberben jelent meg - akkor elég világossá
tette, hogy ezt a mozgalmat valóban át lehet irányítani az egyetemeken.
Kifejezetten ez volt a cél.
Ez a New York Timesban jelent meg, amely aztán a Föld Napját is megdicsérte érte.
De a fő célpont valójában egy másik Nixon-ügy volt,
és ez talán sokkal fontosabb.
Az USA 1969-ben kifogyott az aranyból.
Az arany pedig arra szolgált, hogy fedezze a dollárt, a dollár értékét.
És most már nem volt több aranyuk.
Ezért Nixon megszüntette az aranyfedezetet.
A dollár aranyfedezete.
És mi került a helyére?
Ezt Kissinger készítette elő.
Helyét az olajár vette át.
A következőkre került sor.
Az olaj ára 1973-ban, a Jom Kippuri háború idején megnégyszereződött.
Az olajsejkek állítólag ezt követelték.
De ez nem volt igaz.
A szaúdi olajsejk 2001-ben egy amerikai magazinban azt mondta, hogy Kissinger és az akkori amerikai
pénzügyminiszter kényszerített minket.
A cél az volt, hogy tárgyalásokat folytassanak az olajárról, és mivel az olajról csak tárgyalni lehetett, a dollárról.
Ezt akkoriban döntötték el.
Az olajsejkeket is elcsábították a részvételre.
És az olajárak emelkedése csábította őket a részvételre.
Így a dollárt úgymond az olajáron keresztül fedezték.
De a következő történt:
Azóta új kőolaj- és földgázforrásokat fedeztek fel, ami az árak csökkenéséhez vezetett.
És ha az OPEC közbelépett volna, hogy visszafogja az olaj- és gázkitermelést, hogy az olaj és a gáz
ára elég magas maradjon a dollár védelméhez.
De aztán olyan rosszul lett, hogy nem tudtad tovább csinálni.
És ekkor jött az ötlet, hogy a globális felmelegedést is be kellene vonni.
És szeretném röviden elmagyarázni, hogy az olajipar (is) annyira koncentrálódott ott. Ennek oka van.
1880-ban nagy verseny volt Rothschild és Emanuel Nobel között.
Ez Nobel egyik rokona volt, aki aztán elnyerte a Nobel-díjat.
Olajmágnás volt.
Főleg Oroszországban, keleten volt olajuk.
Nyugaton pedig Rockefeller és mások irányították az olajat.
És nagy volt a verseny.
Aztán 1882-ben Rockefeller, David Rockefeller találkozott Rothschilddal az Egyesült Államokban, és megállapodtak
abban, hogy ilyesmi soha többé nem történhet meg.
És azóta a vállalatok, a globális vállalatok együtt dolgoznak.
És ez volt az előfeltétele annak is, hogy ezeket az olajár-ellenőrzéseket végrehajtsák.
Mivel azonban a földgáz- és olajtúlkínálat olyannyira lenyomta az árakat, hogy még az OPEC sem tudta tovább
tompítani a csapást, 1980 körül, sőt már azt megelőzően, 1972-ben új probléma lépett életbe.
És ez volt ez a könyv, a Limits to Growth (A növekedés határai), amelyet mindenütt, világszerte terjesztettek.
Nem a Rockefeller, hanem a Római Klub nevében írták, nem a Rockefeller Alapítvány nevében, amely
a pénzt adta, hanem a Római Klub nevében.
A Római Klubot 1968-ban
alapították a Krummer See-en lévő Villa Pelagio-ban, amely David Rockefeller
tulajdonában volt, Alexander Kinggel
és egy másik társával együtt.
Ők alapították a Római Klubot.
A Római Klub pedig 1972-ben kiadta a Limits to Growth (A növekedés határai) című könyvet.
Ez a könyv pedig azt állította, hogy a nyersanyagok - különösen az olaj és a gáz -, de más nyersanyagok
is fogytán vannak, és ezért korlátozni kell őket.
Ez tehát előre történt.
És mivel ez a hiány az újonnan felfedezett gáz- és olajmezők miatt egyre
inkább ellehetetlenült, újra felmerült az éghajlat kérdése.
Ez 1980
körül volt, amikor nyilvánosságra került.
És van egy szép idézet Haber professzortól, Haber professzortól, a Bild der Wissenschaftból.
Abban az időben ő volt az, aki valóban előhozta az ügyet, hogy úgy mondjam, ezt az átalakulási folyamatot,
azt, hogy hogyan kezeljük a hiányt és a hideg éghajlatot - 1974-ig azt várták, hogy jégkorszak lesz.
A CIA még mindig ... van egy tanulmány a CIA-tól ... A
könyvben különböző tanulmányok vannak kinyomtatva.
Nem a CIA-tól van, a könyv, ők nyomtatják.
Még 1974-ben is azt mondták, hogy egy új jégkorszak közeleg.
Ezt aztán csökkentették, és 1980-tól
kezdve a jégkorszakot elfelejtették.
És van egy szép idézet Habertől, Haber professzortól, Heinz Haber professzor volt a neve.
Kiadta a Bild der Wissenschaft című műsort, és volt egy műsora, amelyet 1979. december
6-án, azaz 1980 előtt sugárzott az ARD.
És ezt szeretném felolvasni:
Ma a klimatológusok egyöntetűen úgy vélik, hogy a globális éghajlat hidegebbre
forduló természetes ritmusát a következő évszázad elején bolygónk ember okozta
felmelegedése fogja felülmúlni.
A veszélyre vonatkozó előrejelzések meglehetősen riasztóak.
Ha tehát az atomenergia ellenzői vissza akarnak térni a szénhez,
nem tesznek szívességet unokáinknak.
Bizonyára nagyon szívesen cserélnék el az atomerőművekkel kapcsolatos aggodalmainkat
az éghajlattal kapcsolatos aggodalmaikra.
Ezt a történetet akkoriban az összes ARD-állomás sugározta.
És ez volt az a változás, amely a globális felmelegedést Németországban úgymond népszerűsítette.
És a háttér, ahogy mondtam, a dollár fedezése.
Nos, már említetted - ez a sok energia
valójában már a 70-es évek óta hatalmas probléma.
A legutóbbi interjúnkban az energiahiányról is beszéltünk.
Nos, olyan korban élünk, amikor egyre nagyobb az energiaigényünk.
Az egyik könyvében számokat említett:
Úgy értem, 1945-ben körülbelül hatmillió hordó olaj volt naponta,
és most már majdnem 90
millió hordó olaj van naponta.
Az energiafogyasztás rendkívüli.
Az energiának valahonnan jönnie kell.
De az 1970-es évek óta azt mondják nekünk, hogy az energia fogyatkozik, hogy az energia fogyatkozik.
De ez nem igaz.
Úgy tűnik tehát, hogy van elég energia.
És van egy nagyon izgalmas fejezet a könyvében, a címe:
Kit zavar valójában a túl sok energia?
Hadd térjek vissza arra, hogy miért nem feltétlenül kevés az energia.
És az elején azt mondtam, hogy a CO2 nagy része eltűnt a tengerben,
úgymond, és a mészbe süllyedt.
Igen.
És ott, a halak csontjaival és így tovább, mészkőhegyekké válik.
A tektonika pedig felszínre hozta ezeket a mészkőhegyeket, az Alpokat, a Jurát.
Igen.
De
tovább is vitte őket, vissza a földbe.
És amikor a mész a magmába kerül - nagy nyomáson, magas hőmérsékleten - feloldódik.
2004-ben egy indianai kutatócsoport - azt hiszem, Scottnak hívták - vezetésével
meszet tettek ki a magma összetevőit, azaz főként
vasat tartalmazó mésznek, ilyen hőmérsékletnek és nyomásnak.
És mi lett az eredmény?
Szénhidrogének szabadultak fel.
És ez a földből kijövő szénhidrogéneket jelenti, nemcsak a fúrt, hanem
a szivárgó szénhidrogéneket is, ahogy
Thomas Gold elég jól
leírta a könyvében, ahol mindenhol,
még a vízen keresztül is, kiugrik, bugyborékol.
És ahol nem jut át, ott lerakódások halmozódnak fel.
Ahol a felület túl sűrű.
És ezeket aztán újra is töltik.
Ez azt jelenti, hogy amikor az olajat vagy a gázt kiszivattyúzzák,
az alulról pótlódik.
Így újra feltöltődnek.
Ez azt jelenti, hogy a hiány nem feltétlenül valós;
Nem fogyasztásunk van, hanem felhasználásunk, amely átalakul a körforgásba.
Ha ez nem így lenne, akkor ez a CO2 nem következne, akkor nem lenne
többé élet a Földön.
Mert akkor nem lenne többé ez a 0,04%.
Ez tehát nagyon fontos, fontos,
hogy ezt szem előtt tartsuk.
És most a kérdés: Kinek áll érdekében a magas olajár? valójában
nagyon is nyilvánvaló.
Ha az energia szűkössé válik, kevesebbet lehet termelni.
Ha pedig kevesebbet hozunk forgalomba, akkor az árakon keresztül jobban elszívhatjuk az emberek pénzét.
Különösen a koncentrált ipari területeken.
Autó, mi más.
És valójában ez az indíték áll mögötte.
Ez azonban azt feltételezi, hogy viszonylag erősen koncentrált gazdasággal rendelkezünk.
Mitől lesz magas koncentrációjú?
Rengeteg vállalatunk van, és így tovább.
Az igazi koncentrátor a pénzügyi szektor.
Mert a nagy bankok is az olajvállalatok tulajdonában vannak.
Igen, ez nagyon izgalmas.
Szeretnék rögtön hozzátenni egy kérdést.
Lehet, hogy egy részét már megválaszolta, de én mégis szeretném
még egyszer elmondani.
Ön szerint mi a célja ennek az egész kampánynak, hogy a CO2 felmelegíti az éghajlatot,
és hogy energiahiánnyal nézünk szembe?
Ön szerint milyen egyéb indítékok állnak emögött?
Igen, azt mondjuk, hogy az előfeltétel az, hogy a magasabb árak fokozták a koncentrációt,
különösen a pénzügyi szektorban.
És a nagy pénzemberek, én mindig trilliárdosoknak hívom őket, azaz Rockefeller, Rothschild.
Nem szabad megnevezni Rothschildot, akkor antiszemitává válsz.
De vannak mások, akiknek valójában háromszintű koncepciójuk van.
Az első az, hogy a gazdaságot a pénzügyeken keresztül irányítják.
Ezt már amúgy is nagymértékben megteszik.
De világuralomra akarnak törni, azaz egy olyan bürokráciát akarnak létrehozni a kezükben, amely úgymond alakítja a világpolitikát.
És az éghajlati kérdéseket, a környezetvédelmi kérdéseket - különösen az éghajlati kérdéseket - nem lehet egy
országban megoldani, hanem nemzetközi testületre van szükség.
Rockefeller már 1952-ben foglalkozott ezzel a kérdéssel, amikor azt mondta, hogy nemzetközi kormányokra
van szükségünk, különben nem tudunk foglalkozni a környezeti kérdésekkel.
Más szóval - ez megjelent - az idézet a könyvben található.
Tehát valójában egy világkormány felállításáról van szó egy olyan bürokráciával, amely végső
soron a globális pénzemberektől függ.
Ez az egyik cél.
Egy másik cél, és ez Rockefeller célja 1952 óta:
Túl sok ember van a Földön.
Van egy 1974-es Kissinger-tanulmány is. Ez az úgynevezett Kissinger-jelentés.
És azt mondja, hogy ez 13 olyan országra korlátozódik, amelyek sűrűn lakottak és elmaradottak.
És ebben a titkos jelentésben, amely az 1990-es évekig titkos volt, aztán nyilvánosságra
került, néhányan felfedték.
A jelentés szerint 13 népes országban biztosítani
kell, hogy a népesség csökkenjen vagy ne növekedjen.
Miért?
Ha a népességnövekedés jó ütemben halad, a kormányok talán jobban elkötelezettek az ő
érdekeik iránt, mint a mi érdekeink iránt.
És nekünk érdekünk fűződik ezekhez az országokhoz.
Miért?
Mert szükségünk van nyersanyagokra.
Amikor ezek az országok fejlődnek, maguk fogyasztják el a nyersanyagokat.
Ezért gondoskodnunk kell arról, hogy a népességszámot alacsonyan tartsuk, a nyersanyagokat pedig alacsonyan.
Ez természetesen egy nagyon drámai történet.
Ma ez már nem korlátozódik 13 fejlődő országra, hanem globális politikává vált.
A népességcsökkentés pedig a Rockefeller Alapítvány, a különböző alapítványok - amelyekből
három van: a Családi Alapítvány, a Rockefeller Testvérek
Alapítványa és az eredeti Rockefeller Alapítvány - deklarált célja. Ezt akarják.
És a harmadik cél valójában... persze erre nincs bizonyíték, de el lehet gondolkodni rajta...
A világ vezetése természetesen meg akarja tartani és koncentrálni akarja a hatalmat.
És hogyan lehet ezt megtenni?
Jelenleg egy olyan fejlődést tapasztalunk, amelyben az embereket egyre több mindenre
rábeszélik, hogy az üzletet fenntartsák:
Nagyobb autóra, nagyobb házra, új divatra van szükséged, lehetőleg
negyedévente egy új divatra, és így tovább.
És ez oda vezetett, hogy sokan, különösen a fiatalabbak, akik jól keresnek, azt mondják:
nem kell ezt tennem magammal, én a munka és a magánélet
egyensúlyát akarom: kevesebbet dolgozom,
de többet hegymászom, utazom vagy bármi mást csinálok.
Vagy regényeket írni, vagy
zenét csinálni, meg miegymás.
És ezt már az 1960-as években megírta egy ember - nem emlékszem
a nevére -, hogy a túl sok szabadidő veszélyt jelent.
Az atomenergiára utalt.
Nem szabad fejlesztenünk az atomenergiát, mert az túl sok szabadidőt ad nekünk.
Ez káros lenne.
Ezt a könyvben idézik, de már nincs a fejemben.
De ez, végső soron a népesség és az idő csökkentése azt jelenti, hogy gondoskodni kell
arról, hogy az embereket annyira megterhelje a megélhetés, hogy csak kevés maradjon
a szabadidőre és a szórakozásra.
Ez pedig árszabályozáshoz és a bürokrácia átrendeződéséhez vezet, mert az új
technológia lehetővé teszi, hogy kevesebb munkaerővel lássák el az embereket.
Ez azt jelenti, hogy munkahelyeket is kell teremteni.
És ezt a bürokrácia fejlődésével érjük el.
És úgy vélem, ez a három célkitűzés áll e mögött az éghajlati történet mögött.
Amikor ezt hallja,
valahol vissza kell térnie a kérdéshez, még akkor is, ha emberi
történelmünk teljes technikai fejlődését
nézzük: Úgy gondolja, hogy elértünk egy végponthoz?
Eljutottunk-e a társadalomban egy olyan pontra, amikor azt kell mondanunk, hogy nem mehetünk tovább?
Igen, még azt is elismerik, hogy az uralkodó trilliárdosok propagálják
a népességcsökkentést. Ezt egyre gyakrabban hallani.
Más szóval, azt mondják, hogy a Föld nem képes tovább táplálni a növekvő népességet
a mi technológiánkkal, azaz
olaj és gáz nélkül, atomenergia nélkül.
Ott van például Nixon, aki ezt követelte, és
a tanácsadója, Meuner:
Nincs több CO2 és nincs több atomenergia.
Vannak kifejezett idézetek is a könyvben.
És ez azt jelenti, hogy végső soron nem tud tovább fejlődni.
És feltételezem, hogy ha ezek az elméletek érvényesülnek, az valójában a
társadalom összeomlásához fog vezetni.
Ma világháborúk jelei vannak, ma például
a dollár összeomlásának jelei vannak, és így tovább.
Más szóval, itt egy valódi társadalmi válsághelyzet alakulhat ki, amely nem biztosítja,
hogy az éghajlati bürokrácia, úgymond a világ hegemóniája érvényesülni tudjon.
De azt is jelentheti, hogy bukás lesz, ha világháború lesz nukleáris fegyverekkel és így tovább.
És mivel optimista vagyok, hiszem, hogy az áttörés küszöbén állunk.
Más szóval, a társadalom szerkezetének változását látjuk.
És látok néhány előfeltételt:
Az egyik, hogy van egy fúziós technológia, amely már elég sikeres, tehát
az áttörés küszöbén áll.
Amit nem az állam támogat, hanem a magánszféra.
Egy barátomtól, Eric Lerner-től az USA-ból.
És van egy Höss úr Münchenben, aki ezen dolgozik.
Ez a plazmafókuszáló gép.
A plazmában elektromos áram folyik.
Ez pedig filamentációhoz, azaz örvénystruktúrákhoz vezet.
A sztellarátorban és a tokamakokban pedig ezt erős mágnesekkel kell elnyomni, különben
a plazma a peremre megy, és tönkreteszi a gépeket.
A plazmafókuszáló gép pedig ezeket az örvénystruktúrákat tudja felhasználni
a fúziós folyamat beindításához.
Ez azt jelenti, hogy belül van egy anód, kívül pedig egy katód.
A kisülés plazmát és mágneses
mezőt hoz létre, amelyek
elég gyorsan előre mozognak.
És ahol a vége van, ott összecsomósodnak.
És ez a csomósodási folyamat hozza létre azt a sűrűséget és energiát, amely a fúziós folyamatokat kiváltja.
És ezt növelheti.
Már nincs szükség trícium-deutérium fúzióra, hanem a hidrogént bórral kombinálhatjuk.
Az eredmény pedig egy hidrogén- és egy bórmag, együtt pedig három héliummag,
amelyek egy sugárban elrepülnek.
Ha pedig egy tekercsen keresztül küldi, például egy transzformátorból, akkor közvetlenül
áramot termelhet, és nem kell vizet forralni, hogy turbinákat hajtson.
A második előnye: ez a készülék viszonylag kicsi és olcsó.
Azt mondják, akkora lehet, mint egy hűtőszekrény. Nem tudom bizonyítani.
Természetesen nagy kondenzátorokra is szükség van a külső oldalon.
Mert a másik oldalon, ahol ezek az atommagok elrepülnek, a másik oldalon az elektronok is elrepülnek.
Ezeket pedig közvetlenül egy kondenzátorlemezre lehet feltölteni.
Ekkor az áram közvetlenül áramolhat.
Dupla, a magoktól és a kondenzátor lemezén keresztül.
A kondenzátorra ismét szükség van a gép töltéséhez.
Más szóval, ez lenne az energiatermelés, amelynek új minősége van.
A második pedig az lenne, hogy a 3D nyomtatás a termelés decentralizálására, az
áruk előállítására is használható.
Ez azt jelenti, hogy egy faluban vagy kisvárosban az ember maga készíthette
el a saját villáját, kését, kanalát stb.
Ez pedig a társadalom decentralizációjához vezetne.
És van egy harmadik elem is:
A mezőgazdaságban bekövetkezett változás, hogy nem kell nagy mennyiségben termeszteni és műtrágyákkal tönkretenni
a talajt, hanem ki lehet használni a növények közötti együttműködést, a különböző
növények közötti együttműködést.
Ez javítja a talajt és növeli a terméshozamot,
de növeli a szükséges munkaerőt is, mivel nem nagy, hanem kis területeket kell művelni.
Így lehet, hogy a munka és a magánélet egyensúlya valóban megvalósítható
egy új társadalomban.
És egy polgár ezután tenné valamit az önkormányzatért, mint közlekedési segítő vagy
más segítő, vízvezeték-szerelő vagy bármi más.
Szabadidejének egyharmadát a mezőgazdasággal tölti, szabadidejének
egyharmadát pedig azzal tölti, hogy az interneten keresztül nemzetközi szinten kommunikál az emberekkel, akár
zenél, akár feltalál valamit, vagy bármi mást.
És ez egy új társadalmi perspektíva lenne, ami most persze csak az én fantáziám,
de bízom benne, hogy segíthetünk ennek a társadalomnak, amely a szűk keresztmetszet
felé tart, áttörni egy új társadalomba.
Erről szeretnék hamarosan beszélni.
Egy új könyvön dolgozol, ezt már elmondtad nekünk.
Igen, köszönöm szépen.
Ez nagyon, nagyon izgalmas,
a nézők számára is: bárki számára, aki többet szeretne megtudni erről a témáról:
Bárki, akit érdekel a szűkös energia, természetesen belenézhet a könyvébe.
Sok-sok nevet említesz.
Nagyon összetett, de ugyanakkor nagyon lényegre törő.
És amire mindenesetre emlékezni fogunk, amikor visszajön: globális felmelegedés, CO2, emlékezni
fogunk: sokkoló-újságírói áltudomány.
Ezt a jelmondatot magunkkal visszük.
Ezt 2024-ben ez alapján fogjuk elemezni.
40 Nobel-díjas.
Pontosan.
Köszönöm szépen, Böttiger úr, hogy időt szakított rám.
Sok sikert és minden jót kívánunk a könyvéhez.
Köszönöm.
Dr. Böttiger szórólapként rövid összefoglalót ad könyvéről.
A letöltési linket a program alatti kék dobozban találja.