460 medijskih podjetij iz 57 držav, ki so se povezala, da ne bodo tiskala
ljudi, ki zanikajo, da CO2 segreva podnebje.
V podatkih je bilo zapisano, da so bili izbrisani podatki merilnih postaj,
ki niso bile skladne z zahtevami.
Znanstveniki, ki so zato ugovarjali, da niso bili objavljeni.
V resnici gre torej za vzpostavitev svetovne vlade z birokracijo, ki bo
odvisna od svetovnih financerjev.
To je eden od ciljev.
Zmanjšanje števila prebivalcev je cilj, ki ga je razglasila Rockefellerjeva fundacija.
Predvidevam, da bo, če bodo te teorije prevladale, to dejansko
privedlo do propada družbe.
Ker sem optimist, verjamem, da smo na pragu preboja.
Dr. Helmut Böttiger, rojen leta 1940 v Berlinu, vdovec, oče dveh otrok.
Po služenju vojaškega roka je Helmut Böttiger študiral primerjalno religiologijo in teologijo.
Leta 1969 je začel študirati pedagogiko,
leta 1973 sociologijo in leta 1975 doktoriral.
Dr. Böttiger je od leta 1970 delal kot
učitelj na splošni šoli, ki jo je leta 1973 zapustil in se zaposlil
kot asistent za ekonomijo na PH Bielefeld.
Po letu 1980 je postal neodvisni založniški direktor in avtor 15 knjig ter številnih
esejev in časopisnih člankov.
Dr. Böttiger je leta 2015 na prvi konferenci proti cenzuri v Švici
govoril na temo podnebne spremembe
- gotovost ali politična mahinacija?
Med njegovimi objavljenimi knjigami so
Podnebne spremembe - gotovost ali politična mahinacija?, Največje politične napake našega časa, Agenda 2030: kompas
za svet, v katerem je vredno živeti?, Energija prihodnosti:
jedrska, fosilna ali obnovljiva?, Nova energetska tehnologija za prihodnost:
Na poti k novi civilizaciji, Koga zanima pomanjkanje energije?
V nadaljevanju si oglejte intervju z Dr. Böttigerjem o njegovi knjigi, ki bo izšla leta 2023:
Koga zanima pomanjkanje energije?
Dr. Böttiger, dobrodošel
na Kla.TV.
Z nami ste bili že leta 2021.
Danes nadaljujemo.
Napisali ste še eno novo knjigo. Z drugimi besedami: kdo ima interes za pomanjkanje energije?
Da.
Zelo dobrodošli.
Zahvaljujemo se vam.
Tematika pomanjkanja energije, globalnega segrevanja in podnebnih sprememb,
ki jih povzroča CO2, je v politiki in medijih nenehno v ospredju.
V Nemčiji od leta 2021 celo plačujemo davek na CO2, ki se bo leta 2024 znatno povečal.
Začel bi s prvim vprašanjem: Kaj
po vašem mnenju pomenijo podnebne spremembe,
ki jih povzroča CO2?
Ali: Kako znanstvena je po vašem mnenju ta teza?
Mediji in politiki vedno trdijo, da je to znanstveno dokazano,
vendar 44.000 znanstvenikov v ZDA trdi, da to ni znanstveno
dokazano.
Obstaja tudi...
Pred kratkim je še 1.600 strokovnjakov izjavilo, da ni
dokazov, da CO2 segreva podnebje.
In zelo presenetljivo je, da jo še vedno trdijo povsod.
Nobelov nagrajenec Paul Crutzen je na primer dejal, da je v zraku že toliko
CO2, da njegovo povečanje ne more več vplivati na podnebje!
Zato menim, da znanstveni vidik preprosto ni več resničen.
Lahko vam povem nekaj o vsebini.
Življenje na Zemlji je odvisno od ogljika in predvsem od sončne energije.
Prvotno je bilo v zraku 92 % CO2,
tako kot na Veneri,
zdaj pa je 92 % padlo na 0,04 %. To pomeni:
Na 10.000 molekul zraka so štiri molekule CO2.
CO2 pa je element, ki ga rastline uporabljajo za prehrano sebe in živali.
Razgrajujejo CO2 in sproščajo kisik, tj. O2, brez
katerega ne bi mogli živeti.
Prvotno v ozračju sploh ni obstajal.
Pred približno 3 milijardami let so modrozelene alge začele razgrajevati
CO2 in onesnaževale zrak z O2, tj. kisikom.
Medtem je ves ta CO2 izginil iz zraka in
večina ga je prišla v stik z vodo v morju, iz katere
je nastalo apno.
Apno je pomembno za okostje živali in ljudi.
In zelo pomembno je, da če vsebnost CO2 v ozračju pade pod 400 ppm, tj. pod
0,02, torej spet na polovico, bo življenje na Zemlji prenehalo, saj
rastline ne morejo obstajati brez CO2.
Predstavljati si morate: Za pridobitev ene molekule ogljika mora rastlina
prefiltrirati 10.000 molekul zraka.
Če se znižajo na dva - pri 10.000 dobi štiri, in če
se znižajo na dva, če dobi samo dva, potem tega ne more več obvladovati.
Tudi okoli leta 1800 in nekaj časa smo imeli 600 ppm,
tj. 0,06 dela v ozračju.
Danes imamo štiri. Drugi del pa je očitno še pomembnejši:
Voda v morju vsebuje 60-krat več CO2 kot celotno ozračje.
60-krat več!
Druga točka je, da lahko voda shrani več CO2, ko je hladna, kot ko je topla.
1 Litri hladna voda lahko vsebuje 3,4 g Shranjevanje CO2.
Ko se segreje na 20 °C, lahko shrani le polovico manj.
Zato je mogoče domnevati, da je stvar ravno obratna, kot se na splošno trdi.
Najprej se segreje, nato pa se poveča vsebnost CO2 v ozračju.
To so stvari, ki se ne upoštevajo, saj se v celotni razpravi vedno primerja le povečanje
CO2 in povečanje toplote, to pa temelji na
modelnih izračunih, ki jih prav tako ni mogoče preveriti.
Iz tega je mogoče sklepati, da se CO2 in segrevanje povečujeta hkrati.
In celotna stvar...
Takšni modeli lahko nekaj razložijo, ne morejo pa ničesar dokazati.
En primer: Če bi primerjali vračanje štorkelj s številom rojstev
v srednjem veku, bi lahko dokazali, da štorklja prinaša otroke.
Takšne analogije so preprosto nesmisel.
Clauser, dobitnik Nobelove nagrade za fiziko za leto 2022, je podnebne spremembe
CO2 označil za šokantno novinarsko psevdoznanost.
Izjemno močan izraz šokantna novinarska psevdoznanost.
Ali menite, da je to pravi naslov?
To je v veliki meri povzetek.
Že prej sem omenil, da številni znanstveniki temu dejansko nasprotujejo.
Zdaj se s tem ne strinja 1.600 novih specialistov in 44.000
strokovnjakov. Tabelo je mogoče najti na internetu, navedena pa je tudi v knjigi, ki obravnava to vprašanje.
Vendar niso omenjeni.
Da, to nas pripelje do mojega naslednjega vprašanja:
Zdaj je zelo veliko število znanstvenikov, ki so se združili in jasno izrazili
nasprotovanje tej tezi, vendar je ta
še vedno stalna tema v medijih.
Kako vidite vlogo medijev v tej zadevi, v tem diplomskem delu?
Imenujmo jo teza.
Da, zelo zanimivo je, da so se ti mediji organizirali.
Obstaja organizacija Covering Climate Now.
To je 460 novinarjev, 460 medijskih skupin iz 57 držav, ki so združili moči, da bi prenehali
tiskati ljudi, ki zanikajo, da CO2 segreva podnebje.
To si morate predstavljati.
Mediji in novinarji morajo biti zainteresirani za odločanje o tem.
Zanimanje mora biti veliko.
460 medijskih kartelov iz 57 držav. To je nora številka.
Torej govorimo o kartelih. Ne govorimo o posameznih medijih, temveč o kartelih.
To je res noro.
Leta 2009 je bil pred 15. konferenco o podnebnih spremembah izveden hekerski napad.
Objavljenih je bilo zelo veliko elektronskih sporočil, ki so postala javno dostopna in v katerih se je tako
rekoč pokazalo, da so bili vsi ti podatki v nekaterih primerih pridobljeni z obsežnimi viri.
Zato so preprosto ukinili merilne postaje, ki bi lahko kaj pokazale:
ni podnebnih sprememb, ki bi jih povzročil CO2.
Kako so se odzvali mediji?
Ali je bilo to sprejeto?
To je bilo tako, je bilo rečeno, da je ta hekerski podatki izvirajo iz enote za podnebne raziskave East Anglia University
To je bil odbor IPCC.
v skupnosti svetovne organizacije, ki stoji za temi podnebnimi spremembami.
Direktor Phil Johnson je priznal, da so bili podatki res
pridobljeni na inštitutu.
Vendar tega osebno ne morem dokazati, ampak verjamem, da so bili to zaposleni z
vestjo, ki so se želeli boriti proti lažem.
Ker je Johnson to priznal, je moral odstopiti tudi de Boer, ki je predsedoval
5. podnebni konferenci, mislim, da je bila leta 1971.
O tem so na kratko poročali mediji, zaradi česar je bila 5. podnebna konferenca neuspešna.
Toda kmalu zatem je to povsem izginilo iz medijskih razprav, nadaljeval pa se
je stari znanec, da CO2 segreva podnebje.
Kaj so povedali tamkajšnji podatki, tj. da so bili izbrisani podatki z merilnih postaj, ki
niso bile skladne, in da znanstveniki, ki so ugovarjali, niso bili objavljeni.
Tako so zapisali vodilni mediji: Tega ne, ne smete ga natisniti!
In to je bil seveda pravi užitek.
Kot ste pravkar omenili, je teorija, da CO2 povzroča podnebne spremembe, prisotna
že dolgo časa.
Rad bi si ogledal zgodbo.
Kako je ta teza sploh nastala in kdo jo dela tako verodostojno?
Vse se je začelo z Arrheniusom, ki je
leta 1885 upal, da bo CO2 ogrel podnebje zaradi bližajoče se ledene dobe.
Takrat so verjeli, da se bo ponovno pojavila ledena doba.
Arrhenius je dejal, da lahko CO2 deluje kot plinska streha, tako da je na dnu topleje
in ne zmrzujemo kot v ledeni dobi.
Arrheniusovo tezo je nato leta 1909 ovrgel fizik, ki mu je bilo ime Wood.
Kasneje pa je inženir Callendar ugotovil (opravil je zasebne
meritve), da se počasi segreva.
Od leta 1880 do dvajsetih let 20. stoletja je znašala približno 0,3 stopinje.
To je pripisal industrializirani družbi.
Eden od tistih, ki je to opazil, je bil Nemec Hermann Flohn, ki je delal za
Luftwaffe.
Leta 1941 je napisal članek: Sposobnost človeka kot podnebnega dejavnika.
Tega Flohna je nato IPCC - takrat je bil še zelo mlad - vzljubil in počastil ter ga
še naprej zastopal v IPCC s svojimi tezami.
Nato je bila seveda podprta z vseh strani.
Rockefeller je to linijo podprl
tudi leta 1952, vendar to ni imelo večjega vpliva.
Nato se je pojavil raziskovalec oceanov (zdaj se ne morem spomniti imena), ki se je
bal, da če bo topleje, ocean ne bo več absorbiral toliko CO2 kot prej.
Predsedniku ZDA Johnsonu je napisal pismo, v katerem je zapisal, da so zaskrbljeni.
Johnsonov svetovalec je bil Lorenz Rockefeller, ki je Johnsonu napisal govor, v katerem
je zapisal, da si je treba prizadevati za varstvo okolja predvsem zaradi globalnega
segrevanja in radioaktivnosti v zraku - globalno segrevanje je treba zatreti.
Javnost se na to ni skoraj nič odzvala, vendar je njegov naslednik Richard Nixon,
prav tako predsednik ZDA, to opazil.
Nixon se je tega lotil iz dveh razlogov.
Prvi razlog je bil, da je Nixon v svojem inavguracijskem govoru leta 1969 dejal, da je glavno
vprašanje varstvo okolja, podnebja in ozračja.
To je bilo leta 1969.
Zato je Nato decembra 1969 ustanovil tudi nov upravni organ, ne spomnim se natančno, kako se je imenoval.
Pomembno pa je, da je imel Nixon dva razloga za obravnavo tega podnebnega
ali okoljskega vprašanja.
Prvi razlog je bil, da je na univerzah prevladal upor iz leta
'68, ki ga je sprožila vietnamska vojna.
To je bilo preusmerjanje pozornosti s te teme na drugo.
Tema, ki se je na novo razširila, je bila varstvo okolja.
Zato je Nixon leta 1970 predlagal dan Zemlje.
Dan Zemlje.
Mediji so o tem zelo poročali,
New York Times - članek je bil objavljen novembra - pa je takrat jasno pokazal,
da bi se to gibanje dejansko lahko preusmerilo na univerze.
Izrecno je bilo navedeno, da je to cilj.
To je bilo objavljeno v New York Timesu, ki je za to pohvalil tudi Dan Zemlje. Toda
glavna tarča je bila pravzaprav druga Nixonova tarča,
ki je morda veliko pomembnejša.
ZDA je leta 1969 zmanjkalo zlata.
Zlato je služilo za kritje dolarja, vrednosti dolarja.
In zdaj niso imeli več zlata.
Zato je Nixon ukinil zlato kritje.
Zlato kritje dolarja.
In kaj ga je nadomestilo?
Kissinger je to pripravil.
Na njeno mesto je stopila cena nafte.
Zdaj je bilo izvedeno naslednje.
Cena nafte se je med jomkipursko vojno leta 1973 početverila.
To naj bi zahtevali naftni šejki.
Vendar to ni bilo res.
Savdski naftni šejk je nato leta 2001 v eni od ameriških revij dejal, da sta nas Kissinger in takratni
ameriški finančni minister prisilila.
Cilj so bila pogajanja o ceni nafte in, ker se je bilo treba pogajati le o nafti, o dolarju.
Takrat je bila sprejeta takšna odločitev.
K sodelovanju so pritegnili tudi naftne šejke.
K sodelovanju jih je spodbudilo zvišanje cen nafte.
Tako je bil dolar tako rekoč zavarovan s ceno nafte.
Toda zgodilo se je tole:
Od takrat so bili odkriti novi viri nafte in plina, zaradi česar so se cene znižale.
In če bi OPEC začel omejevati proizvodnjo nafte in plina, da bi cena nafte in plina
ostala dovolj visoka za zaščito dolarja.
Potem pa je postalo tako hudo, da tega nisi mogel več početi.
Takrat so se domislili, da bi vključili globalno segrevanje.
Na kratko bi želel pojasniti, da je bila naftna industrija (tudi) tam zelo skoncentrirana. To ima svoj razlog.
Leta 1880 sta med seboj tekmovala Rothschild in Emanuel Nobel.
To je bil Nobelov sorodnik, ki je nato prejel Nobelovo nagrado.
Bil je naftni mogotec.
Nafto so imeli predvsem v Rusiji, na vzhodu.
Na Zahodu pa so nafto nadzorovali Rockefeller in drugi.
Konkurenca je bila velika.
Leta 1882 se je Rockefeller, David Rockefeller, v ZDA sestal z Rothschildom in se dogovoril,
da se kaj takega ne sme nikoli več ponoviti.
Od takrat korporacije, globalne korporacije, sodelujejo.
To je bil tudi predpogoj za izvajanje nadzora cen nafte.
Ker pa je presežna ponudba zemeljskega plina in nafte tako znižala cene, da niti OPEC ni mogel več
blažiti posledic, se je okoli leta 1980, še prej pa leta 1972, pojavila nova težava.
To je bila knjiga Omejitve rasti, ki je bila razširjena povsod po svetu.
Napisana je bila v imenu Rockefellerja, ne Rockefellerjeve fundacije, ki je prispevala
denar, temveč v imenu Rimskega kluba.
Rimski klub je bil ustanovljen
leta 1968 v vili Pelagio na Krummerskem jezeru, ki je bila v lasti
Davida Rockefellerja, skupaj z
Alexandrom Kingom in drugimi.
Ustanovili so Rimski klub.
Rimski klub je nato leta 1972 izdal knjigo Omejitve rasti.
V tej knjigi je bilo zapisano, da surovine, zlasti nafta in plin, pa tudi druge, postajajo
redke in jih je zato treba omejiti.
To je bilo vnaprej.
Ker je to pomanjkanje zaradi novo odkritih plinskih in naftnih polj postajalo
vse bolj neizvedljivo, se je znova pojavilo vprašanje podnebja.
To je bilo
okoli leta 1980, ko je bil objavljen.
In tu je lep citat Haberja, profesorja Haberja, iz revije Bild der Wissenschaft.
Takrat je bil on tisti, ki je tako rekoč zares predstavil ta proces preobrazbe, kako se spopasti s pomanjkanjem
in tudi s hladnim podnebjem - do leta 1974 se je pričakovalo, da bo nastopila ledena doba.
CIA ima še vedno ... obstaja študija CIA ...
V knjigi so natisnjene različne študije.
Knjiga ni od Cie, oni jo natisnejo.
Še leta 1974 so trdili, da se bliža nova ledena doba.
To se je nato zmanjšalo in od leta
1980 je bila ledena doba pozabljena.
Obstaja lep citat Haberja, profesorja Haberja, profesorja Heinza Haberja, ki mu je bilo ime.
Objavil je knjigo Bild der Wissenschaft in imel oddajo, ki so jo 6. decembra 1979,
torej pred letom 1980, predvajali na ARD.
To želim prebrati:
Klimatologi so si danes enotni, da bo naravni ritem globalnega podnebnega nihanja
v smeri ohlajanja v začetku naslednjega stoletja zamenjalo segrevanje našega
planeta, ki ga je povzročil človek.
Napovedi glede te nevarnosti so zelo zaskrbljujoče.
Če se bodo naši nasprotniki jedrske energije želeli vrniti k premogu,
našim vnukom ne bodo naredili usluge.
Zagotovo bi z veseljem zamenjali naše skrbi glede jedrskih elektrarn za podnebne
skrbi, ki jih bodo imeli oni.
To zgodbo so takrat predvajale vse postaje ARD.
To je bila sprememba, ki je tako rekoč razgalila globalno segrevanje v Nemčiji.
In ozadje, kot sem že dejal, zavarovanje dolarja pred tveganji.
No, to ste že omenili - vsa ta energija
je dejansko velik problem že od 70. let prejšnjega stoletja.
V zadnjem intervjuju sva govorila tudi o pomanjkanju energije.
Živimo tudi v času, ko je povpraševanje po energiji vedno večje.
V eni od svojih knjig ste omenili številke:
Leta 1945 smo imeli približno šest milijonov sodov nafte na
dan, zdaj pa že skoraj
90 milijonov sodov nafte na dan.
Poraba energije je izjemno velika.
Energija mora od nekod priti.
Toda že od sedemdesetih let prejšnjega stoletja nam govorijo, da energije primanjkuje, da je vse manj.
Vendar to ni res.
Zdi se, da je energije dovolj.
V svoji knjigi imate zelo zanimivo poglavje z naslovom:
Koga pravzaprav moti prevelika količina energije?
Naj se vrnem k temu, zakaj ni nujno, da je energije premalo.
Na začetku sem povedal, da je večina CO2 tako rekoč izginila
v morje in se potopila v apno.
Da.
In tam s kostmi rib itd. postane apnenčasta gora.
Tektonika je na površje prinesla te apnenčaste gore, Alpe in Juro.
Da.
Vendar
pa jih je pripeljala tudi dlje, nazaj v zemljo.
Ko apno pride v magmo - pod visokim tlakom in pri visoki temperaturi -, se raztopi.
Leta 2004 je skupina raziskovalcev iz Indiane pod vodstvom Scotta
izpostavila apno s sestavinami magme,
tj. predvsem z železom, tem temperaturam in tlaku.
In kakšen je bil rezultat?
Sprostili so se ogljikovodiki.
To pomeni ogljikovodike, ki prihajajo iz zemlje, ne le iz vrtin,
ampak tudi pronicajo, kot je v svoji
knjigi dobro opisal
Thomas Gold, kjer povsod, tudi
skozi vodo, skačejo ven, se mehurčkajo.
Tam, kjer se ne pretaka, se kopičijo usedline.
Če je površina pregosta.
Nato jih tudi ponovno napolnimo.
To pomeni, da se nafta ali plin ob črpanju dopolnjujeta
od spodaj.
Tako se ponovno napolnijo.
To pomeni, da ni nujno, da je pomanjkanje resnično;
Ne gre za porabo, temveč za uporabo, ki se spreminja v cikel.
Če temu ne bi bilo tako, ne bi sledil CO2, potem na Zemlji
ne bi bilo več življenja.
Ker potem ne bi imeli več 0,04 %.
Zato je to zelo pomembno, pomembno,
da se tega zavedate.
In zdaj je vprašanje: komu je visoka cena nafte v interesu,
pravzaprav zelo očitno.
Če energije primanjkuje, lahko proizvedete manj.
Če je na trgu manj blaga, lahko s cenami bolje črpate denar ljudi.
Zlasti na strnjenih industrijskih območjih.
Avto, kaj drugega.
In to je pravzaprav motiv za to.
Vendar to predpostavlja, da imamo razmeroma visoko koncentrirano gospodarstvo.
Zakaj je zelo koncentriran?
Imamo veliko korporacij in tako naprej.
Pravi koncentrator je finančni sektor.
Ker so velike banke tudi v lasti naftnih podjetij.
Da, to je zelo razburljivo.
Takoj bi rad dodal vprašanje.
Morda ste na del vprašanja že odgovorili, vendar bi
ga rad še enkrat ponovil.
Kakšen je po vašem mnenju namen celotne kampanje, da CO2 segreva podnebje in
da se soočamo s pomanjkanjem energije?
Kakšni drugi motivi so po vašem mnenju v ozadju?
Da, pravimo, da je predpogoj za to, da so višje cene povečale koncentracijo,
zlasti v finančnem sektorju.
In veliki finančniki, vedno jih imenujem trilijonarji, torej Rockefeller, Rothschild.
Ne smete imenovati Rothschilda, potem postanete antisemitski.
Obstajajo tudi drugi, ki imajo dejansko koncept, ki ima tri ravni.
Prvi je nadzor gospodarstva prek financ.
To v veliki meri že počnejo.
Želijo pa vzpostaviti svetovno prevlado, torej birokracijo v svojih rokah, ki bo tako rekoč oblikovala svetovno politiko.
Podnebnih in okoljskih vprašanj, zlasti podnebnih, pa ni mogoče rešiti v eni državi,
temveč je za to potreben mednarodni organ.
Rockefeller je to vprašanje obravnaval že leta 1952, ko je dejal, da moramo imeti mednarodne
vlade, sicer ne bomo mogli reševati okoljskih vprašanj.
Z drugimi besedami - to je objavljeno - citat boste našli v knjigi.
V resnici gre torej za vzpostavitev svetovne vlade z birokracijo, ki bo
odvisna od svetovnih financerjev.
To je eden od ciljev.
Drug cilj, ki je Rockefellerjev cilj že od leta 1952:
Na svetu je preveč ljudi.
Obstaja tudi Kissingerjeva študija iz leta 1974. To je tako imenovano Kissingerjevo poročilo.
To velja le za 13 gosto naseljenih in nerazvitih držav.
In v tem tajnem poročilu, ki je bilo do devetdesetih let prejšnjega stoletja tajno, nato pa
je bilo razkrito, so ga razkrili nekateri ljudje.
V poročilu je navedeno, da je treba v 13 državah z največjim številom prebivalcev
zagotoviti, da se število prebivalcev zmanjša ali da se ne poveča.
Zakaj?
Če bo rast prebivalstva potekala v skladu z načrti, bodo vlade morda bolj skrbele
za svoje interese kot za naše.
In te države nas zanimajo.
Zakaj?
Ker potrebujemo surovine.
Ko se te države razvijajo, same porabijo surovine.
Zato moramo poskrbeti, da bo število prebivalstva in surovin nizko.
To je seveda zelo dramatična zgodba.
Danes to ni več omejeno na 13 držav v razvoju, temveč je postalo svetovna politika.
Zmanjšanje števila prebivalcev je deklarirani cilj Rockefellerjeve fundacije, različnih
fundacij, od katerih so tri: Družinska fundacija,
Fundacija bratov Rockefeller in prvotna Rockefellerjeva fundacija. To želijo.
Tretji cilj je pravzaprav... seveda za to ni dokazov, vendar lahko o tem razmišljate...
Svetovno vodstvo si seveda želi ohraniti in skoncentrirati moč.
In kako lahko to storite?
Trenutno smo priča razvoju, v katerem se ljudje vse bolj prepričujejo,
da bi ohranili poslovanje:
Potrebujete večji avto, večjo hišo, novo modo, po možnosti vsako
četrtletje novo modo in tako naprej.
Zaradi tega je veliko ljudi, zlasti mlajših, ki dobro zaslužijo, reklo: "Tega
si ne smem privoščiti, želim si ravnovesje
med delom in življenjem: delati
manj, a več planinariti, potovati ali kaj podobnega.
Pišite romane, ustvarjajte
glasbo in podobno.
O tem, da je preveč prostega časa nevarno, je že v šestdesetih letih prejšnjega
stoletja pisal nekdo - ne spomnim se njegovega imena -.
Govoril je o jedrski energiji.
Jedrske energije ne smemo razvijati, ker nam daje preveč prostega časa.
To bi bilo škodljivo.
To je citirano v knjigi, vendar mi ni več v glavi.
Toda to, zmanjšanje števila prebivalcev in skrajšanje časa, pomeni, da je treba
poskrbeti, da so ljudje tako obremenjeni s preživljanjem, da jim ostane
le malo za prosti čas in zabavo.
To vodi v nadzor cen in preusmeritev birokracije, saj nova
tehnologija omogoča, da ljudje potrebujejo manj dela.
To pomeni, da je treba ustvarjati tudi delovna mesta.
To smo dosegli z razvojem birokracije.
Menim, da so to trije cilji te podnebne zgodbe.
Ko to slišiš,
se moraš nekje vrniti k temu vprašanju, tudi če si ogledaš
celoten tehnični razvoj naše človeške
zgodovine: Ali menite, da smo dosegli končno točko?
Ali smo v družbi dosegli točko, ko moramo reči, da ne moremo več naprej?
Da, priznano je celo, da vladajoči bilijonarji spodbujajo zmanjševanje
števila prebivalcev. To slišite vse pogosteje.
Z drugimi besedami, pravijo, da Zemlja z našo tehnologijo, tj. brez nafte in plina, brez
jedrske energije, ne more
več nahraniti naraščajočega prebivalstva.
Nixon, na primer, je to zahteval in njegov
svetovalec Meuner:
Nič več dodatnega CO2 in nič več jedrske energije.
V knjigi so tudi eksplicitni citati.
To pomeni, da se na koncu ne more več razvijati.
In če bodo te teorije prevladale, bo to dejansko privedlo
do propada družbe.
Danes obstajajo znamenja svetovnih vojn,
danes obstajajo znamenja propada dolarja, na primer, in tako naprej.
Z drugimi besedami, tu lahko pride do resnične družbene krize, ki ne bo
zagotovila prevlade podnebne birokracije, tako rekoč svetovne hegemonije.
Lahko pa pomeni tudi, da bo prišlo do propada, če bo prišlo do svetovne vojne z jedrskim orožjem itd.
Ker sem optimist, verjamem, da smo na pragu preboja.
Z drugimi besedami, spreminja se struktura družbe.
Vidim tudi nekaj predpogojev:
Prvi je, da obstaja tehnologija fuzije, ki je že precej uspešna,
torej je na pragu preboja.
Tega ne subvencionira država, temveč zasebniki.
Od mojega prijatelja Erica Lernerja iz ZDA.
V Münchnu je gospod Höss, ki se ukvarja s tem.
To je naprava za fokusiranje plazme.
V plazmi tečejo električni tokovi.
To vodi do filamentacije, tj. vrtinčnih struktur.
V stelaratorju in tokamakih pa je treba to potlačiti z močnimi magneti,
sicer plazma preide na rob in uniči naprave.
Stroj za fokusiranje plazme pa lahko te vrtinčne strukture uporabi
za sprožitev procesa fuzije.
To pomeni, da je na notranji strani anoda, na zunanji pa katoda.
Pri razelektritvi nastanejo plazma
in magnetna polja, ki
se hitro premikajo naprej.
Tam, kjer je konec, se povežejo v vozel.
Ta proces vozlanja ustvarja gostoto in energijo, ki sprožata fuzijske procese.
In to lahko povečate.
Ni več potrebna fuzija tritija in devterija, temveč lahko vodik združite z borom.
Nastaneta vodikovo in borovo jedro, skupaj pa tri helijeva
jedra, ki odletijo v snopu.
Če jo pošljete skozi tuljavo, na primer iz transformatorja, lahko neposredno proizvajate
električno energijo in vam ni treba kuhati vode za pogon turbin.
Druga prednost: ta naprava je razmeroma majhna in poceni.
Pravijo, da je lahko velik kot hladilnik. Tega ne morem dokazati.
Seveda potrebujete tudi velike kondenzatorje na zunanji strani.
Ker na drugi strani, kjer odletijo jedra, na drugi strani odletijo elektroni.
Te se lahko nato napolnijo neposredno na ploščo kondenzatorja.
Takrat lahko tok teče neposredno.
Dvojno, iz jeder in skozi ploščo kondenzatorja.
Kondenzator je ponovno potreben za polnjenje naprave.
Z drugimi besedami, to bi bila proizvodnja energije, ki ima novo kakovost.
Drugi razlog pa je, da je mogoče 3D tiskanje uporabiti tudi za decentralizacijo
proizvodnje, proizvodnje blaga.
To pomeni, da si lahko v vasi ali majhnem mestu sami izdelate
vilice, nože, žlice itd.
To bi vodilo v decentralizacijo družbe.
Obstaja še tretji element:
Sprememba v kmetijstvu, da ni treba gojiti poljščin v velikem obsegu in uničevati tal z gnojili,
ampak da lahko izkoristimo sodelovanje med rastlinami, sodelovanje
med različnimi rastlinami.
To izboljša tla in poveča donos, vendar
tudi poveča količino potrebnega dela, saj so površine manjše in ne velike.
Tako bi lahko v novi družbi dejansko dosegli ravnovesje med poklicnim in zasebnim
življenjem.
Občan pa bi potem nekaj naredil za občino, kot pomočnik v prometu ali drug
pomočnik, vodovodar ali kaj podobnega.
Tretjino svojega prostega časa bi porabil za kmetovanje,
tretjino pa za mednarodno komunikacijo z ljudmi prek interneta, bodisi za ustvarjanje glasbe
bodisi za izumljanje česa drugega.
To bi bila nova družbena perspektiva, ki je seveda zdaj moja fantazija,
vendar sem prepričan, da lahko pomagamo tej družbi, ki gre proti ozkemu
grlu, narediti preboj v novo družbo.
O tem bi rad kmalu spregovoril.
Pripravljate novo knjigo, to ste nam že povedali.
Da, najlepša hvala.
To je zelo, zelo razburljivo,
tudi za gledalce: vsakdo, ki želi izvedeti več o tej temi:
Vsakdo, ki ga zanima pomanjkanje energije, si lahko seveda ogleda vašo knjigo.
Omenili ste veliko, veliko imen.
Je zelo zapletena, vendar tudi zelo jedrnata.
In kaj si bomo v vsakem primeru zapomnili, ko se bo vrnilo: globalno segrevanje, CO2, si bomo
zapomnili: šokantna novinarska psevdoznanost.
To besedno zvezo vzamemo s seboj.
Leta 2024 bomo to analizirali na podlagi tega.
40 Nobelovih nagrajencev.
Točno tako.
Hvala lepa, gospod Böttiger, za vaš čas.
Želimo vam vse najboljše in veliko uspeha pri pisanju knjige.
Zahvaljujemo se vam.
Dr. Böttiger je na letaku predstavil kratek povzetek svoje knjige.
Povezavo za prenos najdete v modrem polju pod programom.