На 22 февруари 2024 г. съдът постанови, че журналистът Джулиан Асанж, който е задържан в
Обединеното кралство, може да бъде екстрадиран в САЩ.
Там го очакват 175 години затвор.
Единственият вариант, който остава на Асанж, е да заведе дело в Европейския съд по правата на човека.
Джулиан Асанж е преследван в САЩ, защото е публикувал в платформата Wikileaks видеоклипове и
документи, които документират военни престъпления на САЩ.
През последните години германският журналист д-р Милош Матушек многократно е споменавал съдбата на Асанж и
значението на неговия случай за всички нас в множество текстове, подкастове и видеоклипове.
Цитат: Те искат да направят Асанж пример за подражание:
Ето с какво ще се сблъскате, скъпи журналисти, ако се осмелите да разкриете военни престъпления или други мръсни дела.
... В следващия доклад д-р Матушек обяснява защо случаят с Джулиан Асанж засяга всички нас и би могъл да
послужи като модел за подражание на журналистите по света.
Трябва да си представите, че основателят на Wikileaks Джулиан Асанж днес е съкрушен човек:
Няколко години в тесни условия в посолството на Еквадор в Лондон, последвани от три години самотно затваряне в
затвора Белмарш*, което според специалния докладчик на ООН Нилс Мелцер е психическо изтезание;
и не на последно място - безкраен, изтощителен съдебен процес за екстрадиция в САЩ, който вече трябва да се смята за загубен.
От правна гледна точка съдебният процес в Англия е почти изчерпан и след окончателно обжалване остава единствено възможността да
се обърнете към Европейския съд по правата на човека в Страсбург.
Последният процес в САЩ е предстоящ, обвинението 175 години затвор за шпионаж, наред с други неща.
Това би било смъртна присъда за Асанж.
Колко може да издържи един човек?
Но трябва да мислите за Джулиан Асанж и като за символ, като за индикатор на свободата на Запад.
И в тази си функция на символ той е неразрушим.
Можем да прочетем състоянието на свободата на печата от състоянието на Асанж.
Именно тук правителствата на САЩ и Великобритания правят най-фрапиращата грешка от всички:
В момента те превръщат Асанж в мъченик, а себе си - в екзекутори и палачи.
Начинът, по който се отнасят към Джулиан Асанж - за да го види целият свят - е клетва
за вярност към западната общност на ценности:
Хуманизъм, права на човека, върховенство на закона са пожертвани в името на политиката на власт.
А правителствата по света мълчат.
Германският министър на външните работи Баербок, който има опит в областта на международното право и следователно
е запознат с понятието за изтезания, искаше да се изкаже в подкрепа на Асанж преди изборите.
Сега, когато е в управлението, тя изведнъж престава да вижда необходимост от действия.
Те искат да дадат пример на Асанж:
Ето с какво ще се сблъскате, скъпи журналисти, ако се осмелите да разкриете военни престъпления или други мръсни
дела, които хората предпочитат да видят скрити зад бариерата на Arcana Imperii - държавните тайни.
Военните престъпници в Афганистан и Ирак, чак до най-високите етажи на ръководствата на САЩ и
Обединеното кралство, остават неопровергани и до днес.
Войните на агресия са по-малко рисковани от критичното им отразяване.
Всеки, който в бъдеще иска да изпълнява ролята си на журналист, толкова радикално прозрачен, колкото Асанж,
ще трябва да бъде обявен за враг на държавата и да бъде считан за практически забранен.
Случаят Асанж е скандалът на нашето време, най-видимата брутална несправедливост, извършена спрямо един човек, най-голямото
възможно предателство спрямо собствените ни ценности.
Колкото по-очевидно е, че Джулиан Асанж е превърнат в мъченик за свободата на печата, толкова по-ясно става за всички, че полето
на демокрацията и върховенството на закона тук е изоставено.
В един истински свободен Запад по дефиниция не може да има дисиденти;
Всеки, който се опитва да преследва другите за това, че публикуват верни факти, очевидно е сменил страната и
е заменил демокрацията с форма на феодално управление.
Всеки, който действа по този начин, действа от паника, безпомощност и страх от просветление и отговорност.
Бих искал да напиша в семейната книга това, което Емил Зола вече е знаел, когато е публикувал прочутото си J'accuse *:
Истината е на път и нищо няма да я спре.