2024. gada 22. februārī tiesa nolēma, ka Apvienotajā Karalistē apcietinājumā esošo žurnālistu Džulianu Asanžu var izdot ASV.
Tur viņam draud 175 gadi cietumā.
Asanžam atliek vienīgā iespēja vērsties Eiropas Cilvēktiesību tiesā.
ASV pret Džulianu Asanžu tiek ierosināta kriminālvajāšana, jo viņš Wikileaks platformā publicēja videoierakstus
un dokumentus, kuros dokumentēti ASV kara noziegumi.
Pēdējos gados vācu žurnālists Dr. Milošs Matušeks (Milosz Matuschek) daudzos tekstos, podkastos un
videoklipos ir vairākkārt pieminējis Asanža likteni un viņa lietas nozīmīgumu mums visiem.
Citāts: Viņi vēlas padarīt Asanžu par piemēru:
Ar to, dārgie žurnālisti, jūs sastapsiet, ja uzdrošināsieties atklāt kara noziegumus vai citus netīrus darbus.
... Turpmākajā ziņojumā Dr. Matuschek skaidro, kāpēc tieši Džuliana Asanža lieta ir saistīta ar attiecas uz mums
visiem un varētu kalpot par paraugu žurnālistiem visā pasaulē.
Šodien Wikileaks dibinātāju Džulianu Asanžu var iedomāties kā salauztu cilvēku:
Vairākus gadus pavadīja saspiestos apstākļos Ekvadoras vēstniecībā Londonā, kam sekoja trīs gadi ieslodzījumā vieninieku
kamerā Belmāršas cietumā*, kas saskaņā ar ANO īpašā referenta Nila Melzera teikto bija psiholoģiskas spīdzināšanas gadījums;
un, visbeidzot, bet ne mazāk svarīgi, bezgalīgs, nogurdinošs tiesas process par izdošanu ASV, kas tagad jāuzskata par zaudētu.
Juridiskā ziņā tiesvedība Anglijā ir gandrīz izsmelta, un pēc pēdējās pārsūdzības vienīgā atlikusī
iespēja ir vērsties Strasbūrā, Eiropas Cilvēktiesību tiesā.
Galīgā tiesas prāva ASV ir nenovēršama, apsūdzība 175 gadi cietumā par spiegošanu un citām lietām.
Tas Asanžam būtu nāvessods.
Cik daudz cilvēks var izturēt?
Taču par Džulianu Asanžu ir jādomā arī kā par simbolu, kā par Rietumu brīvības rādītāju.
Un šajā simbola funkcijā tas ir nepārtraukts.
Preses brīvības stāvokli mēs varam nolasīt no Asanža stāvokļa.
Un tieši šeit ASV un Apvienotās Karalistes valdības pieļauj vislielāko kļūdu no visām:
Pašlaik viņi pārvērš Asanžu par mocekli, bet sevi - par izpildītājiem un katariem.
Tas, kā viņi izturas pret Džulianu Asanžu - lai to redzētu visa pasaule -, ir uzticības zvērests Rietumu vērtību kopienai:
Humānisms, cilvēktiesības, tiesiskums tiek upurēti varas politikas vārdā.
Un valdības visā pasaulē klusē.
Vācijas ārlietu ministrs Bērsboks, kuram ir pieredze starptautiskajās tiesībās un tāpēc ir
pazīstams ar spīdzināšanas jēdzienu, vēl pirms vēlēšanām vēlējās izteikties par labu Asanžam.
Tagad, kad tā ir valdībā, tā pēkšņi vairs neredz vajadzību rīkoties.
Viņi vēlas padarīt Asanžu par piemēru:
Ar to, dārgie žurnālisti, jūs sastapsieties, ja uzdrošināsieties atklāt kara noziegumus vai citus netīrus
darbus, kurus cilvēki labprātāk redzētu paslēptus aiz Arcana Imperii - valsts noslēpumu - barjeras.
Kara noziedznieki Afganistānā un Irākā līdz pat ASV un Apvienotās Karalistes vadības augstākajiem
ešeloniem līdz pat šai dienai paliek neapšaubāmi.
Agresīvie kari personiski ir mazāk riskanti nekā kritiski ziņojumi par tiem.
Ikvienam, kurš nākotnē vēlēsies pildīt tikpat radikāli caurspīdīga žurnālista lomu kā Asanžs, nāksies tikt atzītam par
valsts ienaidnieku un tikt uzskatītam par praktiski ārpus likuma.
Asanža lieta ir mūsu laikmeta skandāls, visredzamākā brutālā netaisnība, kas pastrādāta pret
indivīdu, vislielākā iespējamā mūsu pašu vērtību nodevība.
Jo acīmredzamāk Džulians Asanžs tiek padarīts par preses brīvības mocekli, jo skaidrāk ikvienam kļūst
skaidrs, ka demokrātijas un tiesiskuma joma šeit ir pamesta.
Patiesi brīvos Rietumos pēc definīcijas nevar būt disidentu;
Ikviens, kurš cenšas vajāt citus par patiesu faktu publicēšanu, acīmredzot ir pārgājis uz citu pusi un
demokrātiju nomainījis pret feodālu valdīšanas veidu.
Ikviens, kurš šādi rīkojas, rīkojas panikas, bezpalīdzības un baiļu no apgaismības un atbildības dēļ.
Es gribētu uzrakstīt ģimenes grāmatā to, ko Emīls Zola jau zināja, kad publicēja savu slaveno J'accuse*:
Patiesība ir ceļā, un nekas to neapturēs.