22. фебруара 2024. године суд је пресудио да новинар Џулијан Асанж, који се тренутно налази у
британском притвору, може бити изручен Сједињеним Државама.
Он тамо ризикује 175 година затвора.
Једини преостали лек Асанжа је да поднесе жалбу Европском суду за људска права.
Џулијан Асанж се гони у Сједињеним Државама због објављивања видео снимака и докумената на платформи
Викиликс који документују америчке ратне злочине.
У последњих неколико година немачки новинар др Милош Матушек више пута је скретао пажњу на судбину Асанжа и значај његовог случаја
за све нас у бројним чланцима, подкастима и видео снимцима.
Цитат: Они желе да направе пример од Асанжа:
То, драги новинари, је оно што вас чека ако се усудите да откријете ратне злочине или друге зверства.
... У следећем извештају др Матушек објашњава зашто нас случај Џулијана Асанжа дотиче све и зашто
он може послужити као узор новинарима широм света.
Данас треба замислити оснивача Викиликса Џулијана Асанжа као сломљеног човека:
Неколико година у тесним условима у еквадорској амбасади у Лондону, а затим три године у самици у затвору
Белмарш*, што је, према речима специјалног извештавача УН Ниласа Мелцера, представљало психолошку тортуру;
и на крају, али не и најмање важно, бескрајни, мукотрпни суђењски фарс о екстрадицији у
Сједињене Државе, који се сада мора сматрати изгубљеним.
Правно гледано, правни лекови у Енглеској су скоро исцрпљени; након последње жалбе, једина преостала опција је
да се оде у Стразбург, пред Европски суд за људска права.
У Сједињеним Америчким Државама предстоји завршно суђење, а оптужба предвиђа казну од 175 година
затвора за шпијунажу, између осталих кривичних дела.
То би била смртна пресуда за Асанжа.
Колико може човек да поднесе?
Али такође треба мислити на Џулијана Асанжа као на симбол, као на барометар слободе на Западу.
И у овој функцији као симбол, он остаје нетакнут.
Асанжеова ситуација одражава стање слободе штампе.
И управо овде владе Сједињених Америчких Држава и Уједињеног Краљевства праве најспектакуларнију од свих грешака:
Тренутно претварају Асанжа у мученика, а себе у џелате и џелате.
Начин на који третирају Џулијана Асанжа – видљив целом свету – представља проглашење банкрота за западну заједницу вредности:
Гуманизам, људска права и владавина права се жртвују ради политике моћи.
А владе широм света ћуте.
Немачка министарка спољних послова Баербок, која има позадину у међународном праву и стога је упозната са појмом
мучења, желела је да се пред изборе изјасни у корист Асанжа.
Сада када је на власти, изненада не види никакву потребу за акцијом.
Они желе да направе пример од Асанжа:
То, драги новинари, је оно што вас чека ако се усудите да откријете ратне злочине или друге зверства које људи радије
виде скривене иза баријере Аркана Импери, државних тајни.
Ратни злочинци у Авганистану и Ираку, па чак и највиши ешалони руководства у Сједињеним
Државама и Великој Британији, и данас остају некажњени.
Ратови агресије су мање ризични за појединце него критичко извештавање о њима.
Свако ко жели у будућности да обавља посао новинара са истом радикалном транспарентношћу као Асанж мора бити спреман да буде
проглашен непријатељем државе и практично сматран изопштеником.
Случај Асанжа је скандал нашег доба, најуочљивија брутална неправда почињена према појединцу,
највеће могуће издајство сопствених вредности.
Што више Џулијан Асанж буде представљан као мученик за слободу штампе, то свима постаје јасније да су
овде напуштени принципи демократије и владавине права.
У заиста слободном Западу по дефиницији не може бити дисидената;
Свако ко покуша да гони друге због објављивања истинитих чињеница јасно је прешао на другу
страну и заменио демократију обликом феудалне власти.
Они који тако поступају чине то из панике, беспомоћности и страха од разјашњења и одговорности.
Нека сви обрате пажњу на оно што је Емил Зола већ знао када је објавио своје чувено "Ја оптужујем*":
Истина је на путу и ништа је не може зауставити.