У 2021. години у Канади је уведен либерализован закон о еутаназији.
Од када је усвојена ова ревизија закона, Канада држи рекорд по броју случајева еутаназије.
Умирање на захтев од тада је порасло за 60%, и нигде другде у свету се не убија
толико људи медицински "на захтев" као у Канади.
Медицинска помоћ при умирању, или скраћено МАИД, програм који води канадска влада, првобитно је био намењен
само за ретке случајеве одраслих са терминалним болестима.
Kla.TV је већ известила (kla.tv/26354) да чак и сиромашнима и ментално оболелим особама – па чак и деци од 12 година и
више, познатој као "способни малолетници" – треба дозволити да "добровољно" умру како више не би били терет друштву.
Само је широко распрострањено јавно противљење проширењу еутаназије на оне који "само" пате од
менталне болести навело министра здравља Канаде Холанда да одложи план до марта 2027. године.
Његово слабо оправдање: у Канади нема довољно лекара, посебно психијатара, да процене ментално оболеле људе који желе да умру.
Али недавно најављени планови Канаде да легализују "еутаназију" за малу децу и дојенчад јасно показују куда све ово води:
MAiD испуњава оно што су многи страхују: чини се да је то програм за ширење убијања дојенчади, а не
еутаназије, такозване "смертне са достојанством", према цитату из извештаја сајта naturalnews.com.
Корак по корак, све остале "проблематичне" групе становништва, као што су тешки зависници од дрога или
људи који пате од депресије, такође се разматрају.
Да ли се планови за принудно самоубиство сада проширују?
Неки критичари кажу да је постојећи систем еутаназије неисправан јер приморава људе који трпе због
недостатка лечења или подршке да прибегну еутаназији.
Локални медији су извештавали о неколико особа које, према сопственим изјавама, траже помоћ при самоубиству јер
немају адекватан смештај или другу подршку, наводећи финансијске тешкоће и принуду као разлоге свог захтева.
Пример: "Кроз регулисање еутаназије у Канади сазнао сам да ми недостају брига и подршка које су ми потребне да живим."
Приморан сам на самоубиство уз помоћ због злостављања, занемаривања, недостатка неге и претњи.
Пред сталним одбором за правду и људска права један човек је рекао: "Влада ме сматра сувишном
дрангуљијом, кукавицом, бескорисним и сметањом."
У дебати је било још драстичнијих и горчих оптужби против здравственог система.
Без обзира на то колико су такве изјаве репрезентативне за закон о еутаназији у Канади, оне покрећу осетљива питања.
"Дебата о безданама" био је наслов још једног чланка.
У ком тренутку друштво црта линију између провалије и пристанка на еутаназију?
Јер је чињеница да је овде јасно пређена црвена линија.
Проширењем еутаназије на дојенчад, Канада постаје режим убијања.
"Дојенче није свесно себе и не може да изврши самоубиство", према naturalnews.com.
У даљем тексту стоји: "Бебе желе да живе, једу и буду држане од стране својих родитеља."
Како би беба могла да пристане на асистирано самоубиство?
Др Луис Рој са Квебечког колеџа лекара објаснио је своју идеологију Заједничком специјалном одбору
Доњег дома парламента за медицинску помоћ при умирању.
Др Рој верује да у случајевима када се дете роди са "тешким деформацијама", не може се искључити да би то дете радије умрло
него што би морало да живи са таквим проблемима до краја живота.
По његовом мишљењу, новорођенчад која долазе на свет са тешким малформацијама или озбиљним и тешким
синдромима треба да имају право на медицински асистирану смрт.
Али пошто такав беба не може да одлучи да ли жели да живи или да умре, ко ће ту одлуку донети уместо њега?
Лекари или чак "забринути" родитељи?
Да не спомињемо опасност да ће, под изговором "еутаназије", бити елиминисани људи који држави и
здравственом систему коштају новац уместо да плаћају порезе.
Ко, дакле, у крајњем има право да одговори на питање да ли живот вреди живети или не?
И ко жели да преузме терет ове одлуке са свим њеним последицама?
Једна од тих лекарица која спроводи асистирано самоубиство је др Стефани Грин, ентузијасткиња
МАИД-а која је већ пратила више од 300 особа до смрти.
Др Грин је раније била одговорна за негу на почетку живота, специјализујући се за здравље дојенчади и
мајки, али се сада преусмерила на негу на крају живота.
"Једно је достава, друго је отпремање", нашалио се др Грин за ЦТВ Њуз у априлу 2022. године.
Они су слични по томе што су оба невероватно интимна тренутка.
То су прекретнице у животу човека. Оне су веома интензивне.
Она то описује као "јак осећај" када даје смртоносне лекове.
Ова узнемирујућа изјава вас натера да се усправите и обратите пажњу. И питате се да
ли иза ње није скривено задовољство у смрти?
У сваком случају, исповест др Грина такође снажно подсећа на такозване "анђеле смрти",
Људи који су углавном били запослени као медицинске сестре или лекари у здравственим професијама и који су
своје пацијенте отпуштали по сопственој иницијативи.
Када су ова убиства дошла на видело, починиоци су често били осуђени као серијски убице.
Ово поставља додатно питање да ли ће самопроглашени "спасиоци" из прошлости постати "помагачи" данашњице.
Веза између онлајн портала Bioedge.org и значајног пораста броја такозваних донација органа након што је Канада
легализовала еутаназију 2016. године такође није занемарљива.
Канада је већ глобални лидер у донирању органа након еутаназије.
Bioedge.org је известио о америчкој студији објављеној у септембру 2022. године која је испитивала
конкретне бројке у вези са овом контроверзном праксом.
Ипак, по препоруци Квебечке медицинске асоцијације, канадски програм МАИД сада ће бити проширен да обухвати и малу децу.
Могућност уклањања и продаје органа од бебе – која не може да се успротиви својој еутаназији – представља
изузетно бескрупулозан, профитабилан посао, а потражња расте.
Као закључак, може се рећи само да канадски програм више није о еутаназији за терминално болесне, и што је најгоре, овај
програм иде у прилог глобалним плановима за смањење популације.
чија је практична примена, да кажем отворено, подсећа на унутрашње распарчавање беспомоћних, што може
опојити све оне који су буквално постали плен сатанизма.
Овом плану никада не сме дозволити да стекне друштвену прихватљивост:
Свако дете и сваки човек има апсолутно право на живот – и нико од нас нема право да им га одузме.