Не е за хора със слаби сърца
Епщайн, Дютру, Тейхтмайстер - имена, които означават най-жестоките престъпления срещу деца.
Наистина ли са били само отделни извършители на престъпления - или има глобални
педокриминални мрежи, които все още са активни тук?
Каква е ролята на съдебната власт?
Верни ли са твърденията на безброй свидетели, че съдиите, прокурорите и следователите не само
прикриват тези престъпления, но и сами участват в тях?
Kla.TV разкрива плашещи факти.
САЩ, Германия, Австрия, Нидерландия, Белгия, Франция, Швейцария:
Проучване на заплетеността на съдебната система в случаи на тежко насилие над деца и убийства в седем държави.
Въведение: : Давам го на всички в писмен вид. Най-лошото, най-извратеното насилие над деца, което съм виждала
и чувала да се описва през живота ми, от самите жертви,
най-лошите и извратени нарушители бяха самите прокурори и съдии.
Имам предвид това сериозно. Най-извратените извършители, които съм виждал през живота си, са прокурори и съдии.
И никой не предприема действия срещу тези хора.
И нямате представа какво се случва, когато един информатор проговори.
Особено при жертвите на ритуално насилие - малки деца, бебета и кърмачета - децата често са упоявани, преди да бъдат убити.
От години твърдя, че имам основателни подозрения, че в съдебната система у нас има организирана престъпност.
И затова казвам, ще го дам на всички в писмен вид, че най-големите нарушители са в съдебната система.
И ако нещо ми се случи, можете да приемете казаното от мен като свидетелски показания, като клетвено свидетелство.
Ангажиментът и изявлението на Доротея Тул имат сериозни последици:
Нейната колежка д-р Жет Лимберг-Диърс публикува зов за помощ, в който съобщава, че педиатърката е била нападната
и пребита и че е била отведена в психиатрично отделение.
Шофьорската ѝ книжка е отнета, а къщата ѝ е ипотекирана, което води до принудителната ѝ продажба.
Срещу нея е повдигнато наказателно обвинение за обида на хора в интернет.
Според нейния канал в Telegram тя е осъдена на девет месеца условно през 2021 г. с тригодишен изпитателен срок.
Д-р Доротея Тул припада в съдебната зала.
През април 2023 г. тя е задържана под стража за подбуждане към омраза.
Оттогава тя е изчезнала от сцената и никой не знае къде е и как се чувства.
Защо се предприемат толкова решителни действия срещу д-р Тул?
Може ли това да е свързано с нейното твърдение, че най-големите нарушители са самите те в съдебната система?
Има ли индикации, че съдебната власт е замесена в педокриминални мрежи?
Kla.TV проучи тези въпроси и откри някои плашещи бездни.
Голям брой жертви и свидетели на организирано сексуално и ритуално насилие свидетелстват, че в тези
престъпления са замесени високопоставени съдии, прокурори, адвокати и полицейски служители.
Някои от тях са самите извършители, други прикриват педокриминални мрежи, защитават
извършителите и преследват свидетели и активисти.
Чуйте няколко примера по-долу.
1. САЩ-
Участието на американската съдебна система в скандала Епщайн Американският финансист и сексуален престъпник
Джефри Епщайн е ръководил мрежа за трафик на непълнолетни в продължение на около 20 години.
Жертвите съобщават за трафик на хора с цел сексуална експлоатация и сексуални посегателства, извършени още през 1996 г.
Според оценките жертвите са общо поне 100.
Със сигурност обаче броят на нерегистрираните случаи е многократно по-голям.
Мария Фармър, една от жертвите на Епщайн, която е била принудена да работи на рецепцията на къща за гости, в
която Епщайн е пребивавал по това време, наблюдава следното в продължение на една година:
Всеки ден в Епщайн довеждали от 5 до 10 момичета, което било много ужасно за децата.
Тя разказва, че в имението на Епщайн са пристигнали общо хиляди момичета.
Само във Флорида 500 момичета, с които Мария Фармър е искала да се свърже, за да
свидетелстват срещу Епщайн, вече не могат да бъдат открити.
Тя не може да разбере какво се е случило с всички момичета.
Силно подозира, че са загубили живота си.
Вирджиния Робъртс Гифър, друга от жертвите на Епщайн, която е била държана от него в продължение на години, казва:
Виждал съм стотици момичета да минават през люлеещата се врата на Джефри, през неговата постоянно въртяща се врата.
Вирджиния Робъртс Гифър е била там на живо, когато Епщайн е бил доставен на 12-годишни тризнаци от скаут-модел Брюнел от Франция.
Момичетата са били принудени да извършват девиантни сексуални действия с Епщайн.
Въпреки това Епщайн не само е злоупотребявал и изнасилвал момичетата, но и ги е предоставял на известни личности за секс.
Момичетата са летели по целия свят за събитието.
Няколко жертви на Епщайн споменават имената на хора, които са упражнили сексуално насилие над тях като непълнолетни.
Освен Епщайн, Вирджиния Робъртс Гифър обвинява следните лица в злоупотреба с нея:
Принц Андрю, звездният адвокат Алън Дершовиц, мениджърът на хедж фондове Глен Дъбин, политикът Бил Ричардсън, френският
скаут на модели Жан-Люк Брюнел, ученият по изкуствен интелект Марвин Мински и хотелиерският милиардер Том Прицкер.
Мария Фармър съобщи, че Доналд Тръмп, както и Бил и Хилари Клинтън са били съучастници на Джефри Епщайн.
Виждала ги всички да влизат и излизат от Епщайн и знаела, че са част от цялото, казва Фармър.
Епщайн поддържа добри отношения със съдебната система.
Няколко ищци срещу Епщайн свидетелстват, че известният американски адвокат Алън М. Дершовиц, който
няколко пъти е защитавал Епщайн, е един от извършителите.
Мария Фармър буквално нарече Дершовиц съучастник.
Вирджиния Робъртс Гифър - главният ищец по делото срещу Епщайн - подаде през 2019 г. иск срещу
адвоката за сексуално насилие и клевета на личността.
След това Дершовиц подава насрещен иск за клевета на личността и умишлено причиняване на емоционален стрес.
И до днес той категорично отрича да е имал сексуални контакти с непълнолетни.
Твърдението, че адвокатът е злоупотребил с Вирджиния Робъртс Гифър като непълнолетна, дори е заличено от досието от съдия.
Дершовиц остава ненаказан, въпреки че няколко жени го уличават в престъпление.
Те заявяват, че са били сексуално малтретирани или изнасилени от него, когато са били непълнолетни.
Той също така е започнал да работи активно с няколко ищци, като е търсил дискредитираща
информация и я е предавал на водещия разследването.
Той твърди например, че Вирджиния Робъртс Гифър е известна проститутка и лъжкиня.
Именно тя, която според собствените ѝ твърдения е била принудена да проституира от Епщайн и Дершовиц като непълнолетна!
Медийният и юридическият натиск върху Вирджиния Робъртс Гифър в крайна сметка я накара да
отстъпи и да оттегли обвинението срещу Дершовиц.
Епщайн беше представляван от Алън Дершовиц в съдебното производство за втори път през 2019 г.
През 2008 г. Епщайн вече е обвинен в изнасилване на непълнолетни и принуждаването им да проституират, за което при нормални
обстоятелства би трябвало да изтърпи доживотна присъда (!).
Вместо това Джей Левковиц, друг високоплатен адвокат от екипа от седем адвокати на Дершовиц по онова време, договаря извънсъдебно
споразумение с федералния прокурор на Флорида Александър Акоста.
В резултат на тази сделка Епщайн получава напълно неподходяща присъда от 18 месеца затвор вместо доживотен затвор.
Той трябва да изтърпи само 13 месеца от тази присъда.
Настанен е в частното крило на затвора и всеки ден има до 12 часа почивка, за да отиде в кабинета си.
Прокурор Акоста и екипът от адвокати, водени от Левковиц и Дершовиц, са отговорни за това, че след
процеса през 2008 г. Епщайн е трябвало да изтърпи само 13 месеца вместо доживотен затвор.
Това е единственият начин Епщайн да продължи да ръководи мрежата за изнасилване на деца до 2019 г.
Освен това благодарение на тази сделка Епщайн избягва федерално съдебно дело през 2008 г., което на
свой ред го спасява от по-нататъшни разследвания.
Възниква подозрението, че фактът, че не са били разследвани повече подробности по скандала Епщайн, със
сигурност е бил благоприятен за отговорните лица в съдебната система и за видните извършители.
По-късно прокурор Акоста е повишен в министър на труда при Тръмп.
Дали това е било награда за съдействието, което е оказал, за да защити извършителите и да
запази истинските мащаби на скандала в тайна?
Журналистката Джули К. Браун от американския вестник Маями Хералд научила от полицейски служители, че не им е било позволено
да разследват Епщайн по указания на висшестоящите органи.
Тя проверява съдебните дела и накрая публикува поредица за престъпленията на Епщайн през ноември 2018 г.
Тя е единствената, която оповестява пълния обхват на обвиненията.
Наистина нямаше никой, който да следи всичко това, казва журналистът.
Дори ФБР , една от най-високопоставените правоприлагащи агенции в САЩ, не преследва Епщайн, въпреки че според
жертвата на Епщайн Мария Фармър е било добре информирано за мрежата за трафик на непълнолетни.
ФБР е знаело също, че Мария Фармър и сестра ѝ Ани са станали жертви на мрежата на Епщайн за трафик на хора още през 1996 г.
Според Мария Фармър ФБР е знаело точно кой е замесен в случая и че Епщайн е прилагал схема
за изнудване с материали с детска порнография.
Въпреки това срещу Епщайн не са предприети никакви действия.
Въз основа на наличните доказателства ФБР е било длъжно да вкара Епщайн в затвора до живот. Но не го направи.
Междинно заключение:
Случаят Епщайн разкрива, че съдебните и разследващите органи са си затваряли очите, което е
довело до години на страдание за много млади момичета.
За съжаление, почти нищо не се е променило.
Неговата съучастничка Ghislaine Maxwell е осъдена на 20 години затвор.
Въпреки това съдия Алисън Нейтън не допусна никакви доказателства в този процес, съдържащи имената на
потенциални други съучастници, съизвършители или бенефициенти.
Полетните дневници на Лолита Експрес , с който знаменитостите са летели до острова на Епщайн, или Черната
книга на Максуел трябва да бъдат представени на съда с до голяма степен зачернени страници.
С изключение на Максуел, всички останали видни извършители остават на свобода.
2-ра Германия: Sachsensumpf
- Прикривала ли е правосъдната система престъпленията и групата на извършителите?
Sachsensumpf е името на аферата, свързана с участието на високопоставени личности в
Саксония в насилствената проституция на непълнолетни.
В качеството си на свидетел Манди Коп, която по онова време е била непълнолетна, отправя
сериозни обвинения срещу тези високопоставени лица.
През 1989 г. семейни проблеми я отвеждат в публичния дом за непълнолетни Jasmin в Лайпциг.
Там тя и други момичета са подложени на жестоко физическо насилие, изнасилване и изтезания в продължение на години.
През 1993 г. събитията в публичния дом Jasmin стават известни като аферата Sachsensumpf и публичният дом е щурмуван.
При разпита в полицията Манди Коп посочва няколко от своите мъчители:
Сред тях са известни лайпцигски съдии, адвокати, полицейски служители и агенти по недвижими имоти.
Според Манди, съдията, който председателства процеса, също е един от изнасилвачите.
Съдията осъжда управителя на публичния дом на лек затвор от четири години и два месеца.
По-късно собственикът на публичния дом свидетелства, че е бил наказан по-леко само защото не е разкрил имената
на извършителите в неговия публичен дом за непълнолетни.
Това е още едно доказателство за обвързаността на правосъдната система с педокриминални престъпници.
Манди Коп и нейните съученици са разпитвани още два пъти преди 2009 г. и отново посочват двама
високопоставени адвокати като изнасилвачи на снимки.
Но нито прокуратурата в Дрезден, нито Саксонската следствена комисия са отговорили.
Вместо това те публикуват името и местожителството на жертвата.
След това Манди Коп е обвинена в клевета от идентифицираните извършители.
Страхувайки се за живота си и от по-нататъшни съдебни дела, тя не разкрива напълно това, което знае.
През ноември 2012 г. делото е отложено, след като Манди получава нервен срив на
четвъртия ден от делото след седем часа изслушване.
Малко след това, на 28 януари 2013 г., жестоките деяния са погасени по давност.
Тази давност обаче можеше да бъде предотвратена. Защото Манди Коп не е била сама в своето изявление.
Саксонската служба за защита на конституцията също е разследвала средата на червените фенери и през 2005 г. е
предала на саксонския министър на вътрешните работи Томас де Мезиер материали с експлозиви.
Според доклада съдиите и прокурорите от Лайпциг са заподозрени в сговор с престъпници и в участие в насилие над деца.
Имената на извършителите са известни на Службата за защита на конституцията.
Службата за защита на конституцията също така съобщи, че средите на червените фенери са
изнудвали прокуратурата с тези уличаващи материали.
В замяна на това въпросните служители са предупреждавали за набези, възпрепятствали са
разследвания и са влияели на съдебни процеси.
Въпреки това Дьо Мезиер, в качеството си на висш орган, не информира нито парламента, нито
компетентните органи за наказателно разследване.
Поради това по-късно му е повдигнато обвинение за възпрепятстване на правосъдието при изпълнение на служебните му задължения.
Впоследствие обаче разследванията са прекратени, а Саксенсумпф е наречен горещ въздух и теория на конспирацията.
Отрича се съществуването на престъпна мрежа.
Двамата водещи следователи от полицията и Службата за защита на конституцията са нападнати.
Главният следовател на отдела за криминално разследване в областта на организираната престъпност Георг Велинг е отстранен
директно от министъра на вътрешните работи със съмнителни мотиви.
Симона Скрох, бивша Хенек, ръководителка на Службата за защита на конституцията по това време, която вече е разбила мрежа за
педофили по време на предишната си работа като прокурор, също е подложена на
дългогодишни дисциплинарни и следствени производства.
И двамата са обвинени, но след дълъг процес са оправдани по основните пунктове.
Томас де Мезиер пък се издига до различни постове като федерален министър по време на кариерата си.
Същото вече видяхме в случая Епщайн, когато Александър Акоста, прокурорът, който защитаваше
извършителите, беше повишен от Тръмп в министър на труда.
Дали това е още един пример за модела, при който съдебната власт предприема яростни действия срещу лицата, подаващи
сигнали, докато истинските престъпници остават без последствия, а прикриването на престъпленията се насърчава?
3. защити ли австрийската съдебна система актьора педокриминалист Флориан Тайхтмайстер?
Изключително снизходителната присъда срещу австрийския актьор Флориан Тайхтмайстер, масон от Великата ложа
на Австрия, предизвиква през 2023 г. голямо вълнение.
Тейхтмайстер очевидно е бил толкова убеден в масонството, че дори е построил храм в имота си.
Той е съден, защото у него са открити голямо количество наркотици и е събрал 76 000 файла с детска порнография.
Много от тях са редактирани от него, анотирани или събрани в колажи.
В коментарите си той описва най-страшните си фантазии за насилие, които си представя, че упражнява върху деца.
Фантазиите му не познаваха граници - от бичуване, мъчения и ужасно изнасилване до смърт.
Прокуратурата категоризира Тейхтмайстер като втория по степен на опасност - 9 от 10 по скалата за опасност.
Въпреки големия риск, който е представлявал, и въпреки факта, че децата са пострадали в хиляди и хиляди случаи и че Тейхтмайстер е
бил съучастник като потребител, той е осъден само на условна присъда от две години
затвор при условие, че се подложи на терапия.
Така че не му се налага да влезе в затвора и за ден за престъпленията си.
Не само напълно неподходящата присъда, но и поведението на участниците в процеса повдига сериозни въпроси.
Не е разследвано за кого Тейхтмайстер е коментирал досиетата, нито дали е бил част от мрежа.
Според наблюдателите на процеса не е имало критични въпроси към обвиняемия, нито разпит на
свидетели от страна на прокурора или съдията.
Дали са се страхували, че ще бъдат разкрити и други видни личности?
Никога не е било разследвано дали той наистина е осъществил своите насилствени фантазии.
Това се случва въпреки ясните индикации, като например намерения у него списък за пазаруване
на момичешки дрехи и садомазохистични предмети.
Съдия Стефан Апостол изрази съжаление за социалния остракизъм на Тейхтмайстер и използва демонстрациите срещу него
като причина да признае смекчаващи вината обстоятелства.
Доста пасивната прокурорка Юлия Калмар не съобщава важни подробности до приключването на изслушването на доказателствата.
Въпреки високата степен на опасност на Тейхтмайстер, тя решава да не обжалва присъдата.
Поканеният експерт, проф. д-р Петер Хофман, също се изказва категорично в полза на обвиняемия и
омаловажава опасността, която той представлява.
Хофман вече е привличал вниманието по време на предишни процеси за злоупотреби, като е изготвял странни експертизи
в полза на обвиняемите и е омаловажавал престъпленията.
Веднъж той каза следното: Половината от засегнатите деца могат да се справят добре с педофилските посегателства.
Те ги категоризират в биографията си и не развиват посттравматично стресово разстройство.
Случайно ли е, че той е избран за експерт в този процес?
Междинно заключение:
Присъдата и странното поведение на експерта, съдията и прокурора повдигат въпроси.
Дали Тейхтмайстер е бил докоснат нежно, за да не разкрие други съучастници?
Дали масонските му връзки го спасяват от затвор?
Според девиза, с който вестник Дер Щандарт вече е озаглавил многозначително масоните: Братята се държат заедно?
4. Нидерландия и Белгия: Случаят със Зандвоорт
Порногрупата за детско порно в Зандвоорт е кръстена на холандския морски курорт Зандвоорт, където двама
от основните извършители са имали магазин за видео.
В това сдружение на насилници на деца са извършени най-тежките престъпления.
Когато случаят е разкрит през 1998 г., са иззети стотици филми, в които са изнасилвани деца и дори бебета.
На яхтата на един от извършителите се организират секс партита с хора от елита, на които се заснемат т.нар. snuff видеоклипове,
в които деца са малтретирани и измъчвани до смърт пред камерата.
Едно от децата, които умират в резултат на това, е 13-годишният Мануел Шадвалд, който е отвлечен от Берлин и преди това
е принуден да проституира в детски публичен дом в Ротердам.
Ключова роля в разкриването на случая изиграва белгийската група за подпомагане на гражданските права Werkgroep
Morkhoven, чийто основател и ръководител е Марсел Вервлоесем.
В групата са изтекли видеоклипове, показващи мъже, които правят секс с деца.
Те ги предават на полицията. Белгийската полиция обаче не реагира в продължение на 5 години.
През 1997 г. министърът на правосъдието обявява, че не е имало педофилска мрежа, а по-късно се оказва,
че мъжът от видеото е свързан с белгийски политици.
Поради бездействието на полицията Вервлоесем започва собствено разследване и успява да се свърже с
един от извършителите и да спечели доверието му.
Този извършител обаче е убит скоро след това.
Въпреки това Вервлоесем успява да се сдобие с хиляди файлове с порнографско и понякога
садистично съдържание, като прониква в дома му.
След това ги предава на пресата и на прокуратурата.
Въпреки това седем компактдиска с доказателства, които Werkgroep Morkhoven е изпратил на главния
прокурор на съда в Антверпен, са изчезнали безследно.
От Вървлозем са иззети и над 3000 документа с адреси на клиенти и фактури, от които става ясно, че групата за детска порнография
е действала по целия свят, включително в Германия, САЩ и Израел.
По време на разследванията си обаче самият Вервлосем става мишена на правосъдната система.
Той е обвинен в насилие над деца и осъден на няколко години затвор.
След като прекарва две години в белгийски затвори, той е освободен през 2010 г. при следните условия:
1) Забранено му е да контактува с пресата и да продължава да се занимава с педокриминални дела.
2) Не му е позволено да участва в дейности на организации, борещи се срещу малтретирането на деца, нито да контактува с
приятелите си от Werkgroep Morkhoven, които го посещават всяка седмица по време на престоя му в затвора.
Не е ли учудващо, че съдебната власт поставя такива условия?
Дали е направен опит да се запуши устата на неприятен информатор?
И - дали съдебната власт е била свързана с извършителите, когато се е опитвала да попречи на разкриването на тези случаи?
Но медиите също така положиха много усилия, за да унищожат репутацията на Вервлозем и да го представят като педофил.
5-та Франция: Активистите Жанет Симан и Стан Майо докладват за участието на френската съдебна система в
случаи на организирано насилие и убийства на деца.
Германската активистка Джанет Зееман вече е водила кампания в Германия срещу изчезването на много деца в педокриминални мрежи.
За тази цел тя създава две видеопослания, например: Едното е до тогавашния папа Бенедикт XVI, а
второто - до бившия германски канцлер Ангела Меркел.
По-късно тя обединява усилията си със Стан Майо, френски активист и бивш жандармерист.
Като екип те специално разследват случаи на организирано насилие над деца, в които е замесена френската съдебна система.
Стан Майло определя съдебните процедури и мерки, които е изследвал, не само като незаконни, но и като престъпни.
Тези решения не са взети в името на народа, а в името на престъпна окултна сила - казва Майло.
Заедно с Джанет Симан разследват редица случаи във Франция, в които представители на съдебната власт, като полицаи, адвокати,
съдии и прокурори, са си сътрудничили с избрани психиатри.
Моделът винаги беше един и същ:
Веднага щом се съобщава за сексуално насилие над деца от страна на техните майки, съдебната система започва да действа.
Но не и - както можеше да се очаква - за да защити малтретираните деца и да изправи извършителите пред съда.
Не, напротив: майките и техните малтретирани деца са подложени на полицейски и съдебен терор.
Срещу роднините, които ги защитават, се водят незаконни производства, те са лишени от
свобода и са настанени в психиатрични отделения.
В много случаи майките не са могли да направят нищо, за да защитят децата си от изнасилвачите.
В няколко случая те дори са били лишени от родителски права.
Години наред те са принудени да гледат безпомощно как децата им са под грижите на мъчителите.
В интервютата, които Стан Майо проведе със засегнатите майки, те споменават конкретно имената и незаконното
поведение на членовете на съдебната власт, участвали в делата.
Според свидетели става дума и за изключително тежки престъпления, като например заснемане на
убийства на деца, за да се правят видеоклипове.
Свидетели разказват и за по-големи срещи, на които деца са били малтретирани или изнасилвани от няколко души.
Има и свидетелски показания, според които бившият френски президент и няколко министри са злоупотребявали с деца.
Ангажираността на Майло и Симан доведе до това, че тези двама активисти също станаха обект на
посегателство от страна на съдебната власт и полицията.
Те са били преследвани от полицията, временно задържани въз основа на незаконни
обвинения и подложени на нечовешки методи на разпит.
Те са разобличени в медиите и накрая дори бягат във Венецуела.
Стан Майо е открит там от Интерпол и прехвърлен във Франция, където трябва да изтърпи присъда в затвора.
Наред с други неща, той е обвинен в отвличане на деца.
Факт е, че Стан Майо е помогнал на майка, която е била лишена от родителски права, да отведе детето си на
безопасно място, тъй като то е било малтретирано - наред с други неща - от собствения си баща.
Според свидетели прокурорът, отговарящ за лишаването от свобода на Майо, е бил един от извършителите на насилието.
Междинно заключение:
Разследванията на Seemann и Maillaud също така показват, че отговорните лица в съдебната система
защитават извършителите и направо нападат жертвите, роднините на жертвите и самите активисти.
6. Белгия: Случаят Марк Дютру и ролята на белгийската съдебна система
Случаят Марк Дютру е вероятно най-разпространеният случай на отвличане на деца, малтретиране,
изтезания, кръвосмешение и детеубийство в Европа.
Дютру е изправен пред съда два пъти.
През 1989 г. той е осъден на 13,5 години затвор за пет обвинения в сексуално насилие, но не
му се налага да изтърпи дори една трета от тях.
Когато е арестуван отново през 1996 г., той е обвинен, че е отвлякъл шест момичета, когато са били деца и
тийнейджъри, сексуално ги е насилвал и ги е затварял като животни в подземието на една от къщите си.
Четири от тях умират в мъчителен плен.
Голямата полемика по делото на Дютру беше въпросът дали той е бил извратен самотен извършител или е бил
подизпълнител на много по-голяма мрежа от влиятелни мъже.
Какви са признаците и доказателствата, че Дютру е действал от името на мрежа?
1. неговото собствено изявление:
През 2002 г. в интервю в затвора Дютру заявява, че наистина е съществувала мрежа с много криминални последствия.
Момичетата бяха там не само за него, но и за другите.
2. финансовото му състояние:
Дютру, безработен получател на социални помощи, е притежавал пет къщи, редовно е купувал акции и е имал няколко
банкови сметки, в които са били внасяни големи суми в брой по същото време, когато момичетата са били отвлечени.
Ако Дютру само е злоупотребявал с децата, той не би спечелил никакви пари от това.
3. свидетелски показания:
Оцелялата Реджина Луф съобщава също, че Марк Дютру не е действал като индивидуален извършител, а че съучастникът
му - брюкселският бизнесмен Мишел Нихул - е организирал секс партита с деца, осигурени от Дютру.
Мишел Нихул поръчва на Марк Дютру деца на възраст между 12 и 14 години за педофилски партита, съобщава тя.
Самият Дютру също свидетелства, че Нихул се е ползвал със закрила от най-високо ниво.
Мъжът имал контакти с брюкселския светски живот , включително с много клиенти на съответните садо-мазо партита.
4-то разследване от съдията-следовател Жан-Марк Конерот:
Той проследи следите, които сочеха към една мрежа.
Той открива телефонен номер, на който гражданите могат анонимно да предоставят информация за случая Дютру.
Върху разследващите се стовари лавина от информация.
Те включват изявления на няколко млади жени, които правят невероятни изявления:
Знаели са за секс партита в началото на 80-те години на миналия век в най-добрите среди,
на които са били измъчвани и убивани деца.
Наблюдавани са също Nihoul и Dutroux. Дори белгийският крал Албер II е споменаван като посетител на такива ужасяващи партита.
Междинно заключение:
Би било напълно очевидно да се проследят многобройните следи, които сочат към мрежа.
Ако обаче се вгледате в действията на съдебните власти и органите за сигурност, ще разберете, че е направено всичко
възможно, за да се предотврати разследването на мрежа, за да може Дютру да бъде представен като самотен извършител:
Полицията не е предприела последващи действия по редица следи, включително свидетелски показания или видеокасети,
които са били иззети в дома на Дютру и не са били анализирани.
Други доказателства са били откраднати или просто са изчезнали.
Началото на съдебния процес се забави значително.
Минават цели 7,5 години, преди Дютру и трима съподсъдими да бъдат изправени пред съда.
През това време обаче най-малко 27 свидетели умират мистериозно.
Повечето от тях искат да свидетелстват за връзки, които обосновават подозрението, че Марк Дютру не е бил самотен
извършител, а че около него е имало мрежа от съучастници.
Обстоятелствата, довели до смъртта на тези 27 свидетели, са разследвани напълно неадекватно или изобщо не са разследвани.
Оцелялата Реджина Луф е била свидетел на около 60 убийства и дори е успяла да назове имената на 35 от жертвите.
Тя успява да назове и имената на извършителите, престъпленията и местата на престъпленията.
След психологическо изследване експертите потвърждават, че в детството си е била подложена на масирано сексуално насилие.
Въпреки това следите им не са продължени, а белгийската прокуратура определя показанията им като
неправдоподобни и твърди, че те са чисто въображаеми.
След това прокурорът прекратява преписката с нейните свидетелски показания.
Съдия-следователят Жан-Марк Конерот, който разследваше следите, сочещи към мрежа, беше отстранен от делото.
Той е предубеден, защото е участвал в благотворителна акция в полза на две от убитите момичета.
Тази слаба обосновка предизвиква бурни протести сред белгийското население.
Съдебната система обаче не е впечатлена.
Съдебният заседател, който наследява Конерот, Жак Ланглоа, е една от ключовите фигури, които потискат тезата за мрежата.
Той спира всички запитвания за евентуални спонсори.
Години по-късно става ясно, че Ланглоа не е включил в делото показанията на повече от 600 (!) свидетели.
Всички свидетелства за мрежата се държат под ключ.
Въпросните следователи са преместени през пролетта на 1997 г.
Досиетата с всички проверими улики, имена и заподозрени са затворени през 1998 г.
По-късно министърът на правосъдието Марк Вервилен и прокурорът Мишел Бурле съобщиха, че многократно са
призовавали за нови разследвания - но без успех, тъй като Ланглоа е блокирал разследванията.
Заедно с Ланглоа решаваща роля играе и министърът на правосъдието Мелхиор Ватле.
Уотлет, който според жертвите сам е бил организатор и участник в секс партита с деца, изненадващо помилва
Дютру след по-малко от една трета от първата му присъда.
Следователно той е отчасти отговорен за факта, че след освобождаването си Дютру е успял да
отвлече, изнасили и убие няколко млади момичета.
Въпреки това катастрофално погрешното решение за помилване на Дютру няма никакви негативни
последици за кариерата на Ватлето - напротив:
В периода 1995-2003 г. е съдия в Съда на Европейския съюз, а в периода 2012-2018 г. - европейски главен прокурор.
Заключение: Основните сили в съдебната система и разследващите органи очевидно са направили всичко, за да не се стигне до реално
разрешаване на случая Дютру, което навежда на мисълта, че самите те са били част от тези мрежи или
поне са били подложени на натиск от тяхна страна.
Участието на съдебната система се подкрепя от свидетелството на оцелялата Реджина Луф.
По-късно тя разпознава участниците в педофилските секс партита на снимки във вестниците и по телевизията,
където е трябвало доброволно да обслужва клиентите си.
Според техните показания всички те са били известни като високопоставени членове на обществото, включително политици,
мениджъри, индустриалци и дори адвокати и съдебни служители.
В един от разследващите магистрати, които дават показания по телевизията за случая Дютру, тя дори разпознава един
от съучастниците в ритуалното убийство на едно от бебетата, които е родила по време на пленничеството си.
След това уличаващо изявление на Регина Луф тя е обявена за невменяема, а
производството срещу Мишел Нихул е прекратено напълно.
Това е направено от самия съдия-следовател, който според нея е един от убийците на бебето ѝ.
7-ма Швейцария: Случаят Натали и участието на швейцарски представители на съдебната власт в злоупотреби
с деца, трафик на хора и сатанински жертвоприношения
Събитието Натали е обсъждано в швейцарските медии в продължение на няколко години.
Blick.ch например съобщава през 2020 г. за сексуално и сатанинско ритуално насилие над 8-годишно момиче от собствения му баща.
Самото момиче съобщава също, че баща ѝ я е направил достъпна за други извършители на престъпления.
Наблюдавала е също така малтретиране и жестоки изтезания на други деца и възрастни.
Била е свидетел на трафик на хора, органи и адренохром и е била свидетел на сатанински жертвоприношения.
Това се е случвало на ритуални места и в скрити подземни тунели, както и на други места.
Разказите на Натали съвпадат с безброй други твърдения, които Kla.TV тематизира в
документалните филми Кръвна секта I и Кръвна секта II.
В случая на Натали също има ясни връзки между съдебната система и мрежата от извършители.
Някои хора от швейцарската съдебна система дори са идентифицирани от Натали като извършители на престъплението.
В хода на предварителното наказателно производство срещу бащата тя разпознава няколко извършители на насилие,
висш съдия, двама прокурори и няколко полицейски служители, които са претърсили дома на Натали.
По време на производството Натали многократно свидетелства, че вече е познавала тези хора.
Те са участвали в церемониите по малтретиране и убиване, на които ги е водил баща им.
Например бившият ръководител на службата за закрила на децата и възрастните (KES) в отговорния социален регион е
разпознат и назован от Натали като насилник и убиец на деца.
Натали съобщава, че е видяла този лидер на КЕС да носи бебета на срещи и да участва в убийството на бебетата.
KESB, която е по-висшестояща от KES, назначава на Натали детски адвокат, който също идентифицира Натали като извършител.
Адвокатът не е разговарял нито веднъж с Натали или майка ѝ.
Тя не е имала личен контакт с Натали, но още повече с адвоката на баща ѝ, когото Натали обвинява в злоупотреба.
Тя обсъжда с него как най-добре да направи Натали недостоверна чрез експертни становища.
Тя очевидно преследваше целта да отнеме попечителството на майката на Натали.
Тази процедура е известна като предателство на клиента.
KESB беше информиран за тези събития.
Редакторите имат писмени доказателства за това.
Висшият съдия, отговарящ за делото, оказва влияние върху адвоката на майката на Натали.
Той трябва да я убеди да оттегли обвиненията срещу бащата на Натали.
Адвокатът на майката на Натали подава молба за възражение срещу предубедеността на този висш съдия, но тя все още не е уважена.
KESB не само назначава на Натали адвокат, който според Натали е един от извършителите на престъплението.
Освен това тя нарежда на момичето да се лекува при старши психиатър, който също
разпознава Натали като извършител на престъплението.
Тук вече не можем да говорим за съвпадение.
Натали разказва, че по време на разпитите психиатърът ѝ е нанасял електрошокове.
Това беше много мъчително за нея. Натали беше сама по време на интервютата.
На майка ѝ не е позволено да присъства на разпита.
Натали многократно разказва, че властите и хората, участващи в разследването на нейния
случай, са част от групата на извършителите.
Провежданите процедури многократно показаха, че споменатите лица определено не са били заинтересовани от неутрално
разследване, а напротив - от прикриване на случая Натали.
Абсолютно скандален и притеснителен е фактът, че не бащата, обвинен в насилие, а напълно невинната
майка на Натали е била задържана под стража за един ден.
Там тя е държана 24 часа в студена килия с воняща пристройка, за да бъде освободена след часове разпити.
Това действие на прокуратурата, която отговаря за делото, вероятно може да се определи единствено като тактика на
изтощение, която да умори и обезкуражи майката на Натали.
Балц Брудер, критичен репортер на Золотурнер Цайтунг, има смелостта да разкрие всички тези
взаимозависимости между КЕСБ, прокуратурата и детските и юношеските психиатри и да ги оповести в своите статии.
Този главен репортер на вестник Золотурн, който е писал за случая на Натали, е намерен мъртъв в локва кръв, след
като критичните му репортажи са публикувани във вестника.
Обстоятелствата около мистериозната смърт на 53-годишния отдаден на работата си репортер така и не са разкрити.
Това напомня за случая Дютру, при който 27 свидетели, които искаха да дадат показания за тези връзки, също
бяха мистериозно отстранени от мястото на събитието.
За да се гарантира, че това няма да се повтори в случая Натали и в други случаи и че престъпленията няма да бъдат прикрити,
жертвите и информаторите вече са предприели предпазни мерки.
В случай, че нещо им се случи, те вече са копирали всички доказателства няколко пъти и са ги поставили под ключ
на различни места по света - до момента, в който безпристрастна съдебна система се заеме с тези престъпления.
Заключение: Примерите, описани в тази програма, са само върхът на айсберга.
Според свидетелите както страданията на жертвите, така и жестокостта на техните мъчители изглеждат безгранични.
Ако жертвите успеят да се измъкнат от тези кръгове и да съобщят за тези престъпления, многократно се стига до ситуацията,
която е изключително травмираща за жертвите и в която съдебната система защитава извършителите и напада жертвите.
В почти всички тези случаи има ясни индикации, че става дума за мащабна транснационална мрежа, в която
участват високопоставени членове на нашето общество.
В почти всички случаи се повтаря и темата, че тези важни длъжностни лица и лица, вземащи решения,
са били заснети по време на злоупотреба с деца.
Това ги прави податливи на изнудване и подвластни на кръговете, които контролират тези мрежи и по този начин могат да
наложат решения в своя полза на политиците и съдебната система.
Това обяснява и защо специалните части винаги са първите, които конфискуват материали с детска порнография, когато бъдат открити.
Нито едно от доказателствата не се оповестява публично, а остава под ключ.
Може да се предположи, че това е една от причините за правния фалит, който Иво Сасек изтъкна подробно в речта си на 19-ата АЗК.
Сега, когато важни части от политиката и съдебната система очевидно са в ръцете на тази мрежа, е още по-важно да
се възстановят медиите като четвърта власт, които досега също бяха доминирани от тази корумпирана система.
Затова ви молим да разпространите информацията за това предаване и да станете част от мрежата на Kla.TV, за да може да се хвърли
светлина върху тези съдебни скандали и престъпниците да бъдат все по-внимателно наблюдавани от внимателната общественост.
Всички тези случаи показват, че рано или късно няма да успеем да избегнем правните демократични процеси, за да
дадем възможност на безпристрастните правни органи да се справят с такива екстремни случаи.
Този документален филм обаче няма за цел да създаде впечатление, че всички полицейски служители, съдии
и съдебни служители са замесени в тези престъпления.
Много от тях изпълняват важната си задача с цялото си сърце и са искрено загрижени за справедливостта.
Ето защо бихме искали да се обърнем по-специално към вас, които искрено изпълнявате задълженията си в полза на обществото:
Не се страхувайте лично да разследвате тези ужасни нарушения в собствените си редици, да ги
разгласявате публично и да се борите с тях безмилостно.
Това е единственият начин да се предотврати по-нататъшното подкопаване и сериозно увреждане на
конституционната ни държава, а оттам и на демокрацията ни.
Вие се заехте със задачата си да осигурите справедливост!
Обединете се, проявете смелост, станете публични и веднъж завинаги прекратете тази злоупотреба с власт!