Nije za one sa slabim srcem
Epstein, Dutroux, Teichtmeister – imena koja simboliziraju najstrašnije zločine nad djecom.
Jesu li oni zaista bili samo usamljeni počinitelji – ili ovdje još uvijek postoje globalne pedofilske mreže koje su aktivne?
Koju ulogu igra sudstvo?
Je li istina, kako tvrde bezbrojni svjedoci, da sudije, tužioci i istražitelji ne samo da
prikrivaju ova zločina, već su i sami u njima umiješani?
Kla.TV otkriva šokantne otkrića.
SAD, Njemačka, Austrija, Nizozemska, Belgija, Francuska, Švicarska:
Umišljajno djelovanje sudstva u slučajevima teškog zlostavljanja djece i ubistva u sedam zemalja pod istragom.
Uvod: : "Dajem to svima pismeno. Najgore, najperverznije zlostavljanje djece koje sam
ikada vidjela i koje su mi opisale same žrtve,
Najgori, najperverzniji počinitelji bili su sami tužioci i sudije.
To mislim ozbiljno. Najperverzniji prestupnici koje sam u životu sreo bili su tužioci i sudije.
I niko ne preduzima nikakve mjere protiv ovih ljudi.
I nemaš pojma šta se dešava kada uzbunjivač progovori naglas.
A ono što je posebno kod ovih žrtava ritualnog zlostavljanja jest da se dojenčad, bebe i
djeca često drogiraju prije nego što ih ubiju.
I to je poenta koju pokušavam iznijeti. Godinama govorim da imam razumne osnove sumnjati
da u pravosuđu postoji organizirani kriminal.
I zato kažem, napišem to svima: najgori prekršitelji su u pravosudnom sistemu.
A ako mi se išta dogodi, ono što sam rekao možete smatrati svjedočenjem, kao zakletim svjedočenjem.
Posvećenost Dorothee Thul i njena izjava imale su ozbiljne posljedice:
Njena kolegica, dr Jette Limberg-Diers, objavila je vapaj za pomoć, navodeći da je pedijatrica napadnuta i
premlaćena te da je poslana na psihijatrijsko odjeljenje.
Njena vozačka dozvola je bila oduzeta, a njena kuća je bila opterećena obaveznim
hipotekama, što bi dovelo do prinudne prodaje kuće.
Protiv nje su podignute krivične optužbe za klevetu na internetu.
Prema njenom Telegram kanalu, osuđena je na devet mjeseci zatvora 2021. godine, s uslovnom kaznom od tri godine.
Dr Dorothea Thul se srušila u sudnici.
U aprilu 2023. godine, ona je pritvorena pod optužbom za poticanje mržnje.
Od tada je nestala s scene; niko ne zna gdje je ni kako joj je.
Zašto je dr. Thul tako žestoko na meti?
Može li to biti povezano s njenom izjavom da su najgori prekršitelji upravo u samom sudstvu?
Postoje li ikakvi dokazi da je sudstvo uključeno u pedofilske mreže?
Kla.TV je istražila ova pitanja i zapravo otkrila neke šokantne istine.
Brojni preživjeli i svjedoci organiziranog seksualiziranog i ritualiziranog nasilja svjedočili su da su u
ove zločine uključeni visokopozicionirani sudije, tužioci, advokati i policijski službenici.
Mnogi od njih su sami počinitelji, drugi prikrivaju pedofilske mreže, štite počinitelje i progone svjedoke i aktiviste.
Poslušajte neke primjere u nastavku.
1. SAD
Uključenost američkog pravosudnog sistema u skandal Epstein američki finansijer i seksualni prestupnik Jeffrey
Epstein vodio je lanac trgovine ljudima za seksualne usluge koji je uključivao maloljetnike tokom otprilike 20 godina.
Žrtve prijavljuju trgovinu ljudima u seksualne svrhe i seksualne napade koji su se navodno dogodili još 1996. godine.
Ukupni broj žrtava procjenjuje se na najmanje 100.
Međutim, broj neprijavljenih slučajeva je zasigurno mnogo puta veći.
Maria Farmer, jedna od Epsteinovih žrtava koja je bila prisiljena raditi na recepciji kuće za goste u kojoj je Epstein
tada boravio, primijetila je sljedeće tokom jedne godine:
Svaki dan su Epsteinu dovodile pet do deset djevojčica, što je za djecu bilo vrlo strašno.
Govorila je o hiljadama djevojaka koje su dolazile na Epsteinovo imanje.
Samo na Floridi nije bilo moguće pronaći 500 djevojaka koje je Maria Farmer željela kontaktirati radi izjava protiv Epsteina.
Ona ne može razumjeti šta se desilo sa svim djevojkama.
Ona snažno sumnja da su izgubili živote.
Virginia Roberts Guiffre, još jedna žrtva Epsteina koja je godinama bila pod njegovom kontrolom, rekla je:
Vidio sam stotine djevojaka kako prolaze kroz Jeffreyjeva vrata na klizanje, njegova stalno rotirajuća vrata.
Virginia Roberts Guiffre bila je prisutna kada je Epstein primio trostruke blizance stigle iz Francuske u dobi
od 12 godina, koje je "dostavio" Brunel, otkrivač modela.
Djevojke su bile prisiljene da izvode perverzne seksualne radnje sa Epsteinom.
Epstein ne samo da je zlostavljao i silovao djevojke, već ih je i stavljao na raspolaganje slavnim osobama za seks.
Djevojke su avionom prebačene širom svijeta u tu svrhu.
Nekoliko žrtava Epsteina imenovalo je osobe koje su ih seksualno zlostavljale dok su bile maloljetne.
Osim Epsteina, Virginia Roberts Guiffre optužila je sljedeće osobe da su je zlostavljali:
princ Andrew, zvijezda advokat Alan Dershowitz, menadžer hedž fonda Glenn Dubin, političar Bill Richardson, francuski
otkrivač modela Jean-Luc Brunel, naučnik za umjetnu inteligenciju Marvin Minsky i hotelski milijarder Tom Pritzker.
Maria Farmer je prijavila da su Donald Trump, kao i Bill i Hillary Clinton, bili "suvjernici" Jeffreyja Epsteina.
Vidjela ih je kako dolaze i odlaze kod Epsteina i znala je da su dio svega toga, rekla je Farmer.
Epstein je održavao dobre odnose s pravosuđem.
Nekoliko tužilaca protiv Epsteina svjedočilo je da je poznati američki advokat Alan M. Dershowitz, koji je
Epsteina branio u više navrata, bio među počiniteljima.
Maria Farmer je doslovno opisala Dershowitza kao "suvjeroučesnika".
Virginia Roberts Guiffre – glavna tužiteljica u slučaju Epstein – tužila je advokata 2019.
godine za seksualno zlostavljanje i klevetu.
Dershowitz je potom podnio protutužbu za klevetu i namjerno nanošenje emocionalne patnje.
Do danas on žestoko poriče da je ikada imao seksualni kontakt s maloljetnicima.
Tvrdnja da je advokat zlostavljao Virginiju Roberts Guiffre dok je bila maloljetna čak je
uklonjena iz dosjea slučaja od strane sudije.
Dershowitz je ostao nekažnjen, iako su ga nekoliko žena optužilo.
Oni su službeno izjavili da ih je on seksualno zlostavljao ili silovao dok su bili maloljetni.
Također je poduzeo mjere protiv nekoliko tužiteljica tražeći kompromitirajuće
informacije i prosljeđujući ih glavnom istražitelju.
Na primjer, on je tvrdio da je Virginia Roberts Guiffre bila dobro poznata prostitutka i lažljivica.
Ona, od svih ljudi, koja je, prema vlastitim izjavama, bila prisiljena na prostituciju od
strane Epsteina i Dershowitza dok je bila maloljetna!
Medijski i pravni pritisak na Virginiju Roberts Guiffre na kraju su je naveli da
popusti i povuče svoju optužbu protiv Dershowitza.
Epsteina je Alan Dershowitz zastupao po drugi put na sudskom postupku 2019. godine.
Epstein je već 2008. godine bio optužen za silovanje maloljetnica i prisiljavanje na prostituciju,
zbog čega bi inače morao izdržati doživotnu kaznu.
Umjesto toga, Jay Levkowitz, još jedan visoko plaćeni zvijezdani advokat iz tadašnjeg sedmeročlanog pravnog tima
Dershowitza, pregovarao je nagodbu izvan suda s federalnim tužiocem Floride, Alexanderom Acostom.
Kao rezultat ovog dogovora, Epstein je dobio potpuno neprimjerenu zatvorsku kaznu od 18 mjeseci umjesto doživotnog zatvora.
Morao je odslužiti samo 13 mjeseci te kazne.
Bio je smješten u privatnom krilu zatvora i imao je do 12 sati slobodnog vremena svakog dana da ode u svoj ured.
Tužilac Acosta i tim advokata predvođen Levkowitzom i Dershowitzom stoga su odgovorni za to što je
Epstein nakon suđenja 2008. godine morao odslužiti samo 13 mjeseci u zatvoru, umjesto doživotne kazne.
Ovo je bio jedini način na koji je Epstein mogao nastaviti voditi lanac zlostavljanja djece do 2019. godine.
Štaviše, ovaj sporazum je Epsteinu omogućio da izbjegne saveznu optužnicu 2008. godine, što
ga je zauzvrat zaštitilo od daljnje istrage.
Postoji razlog sumnjati da je odgovornima u pravosuđu i istaknutim počiniteljima odgovaralo da
se ne istraže daljnji detalji skandala Epsteina.
Tužilac Acosta je kasnije unaprijeđen u sekretara za rad u Trumpovoj administraciji.
Je li ovo bila "nagrada" za njegovo kooperativno ponašanje, za štitjenje počinitelja i prikrivanje pravog obima skandala?
Novinarka Julie K. Brown iz američkog lista Miami Herald saznala je od policijskih službenika da im nije bilo dozvoljeno
da adekvatno istraže Epsteina po naređenju viših vlasti.
Ona je pregledala sudske spise i konačno u novembru 2018. objavila seriju o Epsteinovim zločinima.
Ona je bila jedina koja je učinila javnim puni obim optužbi.
"Stvarno nije bilo nikoga ko je pratio cijelu stvar," rekao je novinar.
Čak ni FBI , jedna od najviših agencija za provođenje zakona u Sjedinjenim Američkim Državama, nije procesuirala Epsteina, iako
je, prema riječima Epsteinove žrtve Marije Farmer, bila dobro upoznata s mrežom za trgovinu ljudima u
seksualne svrhe koja je uključivala maloljetnike.
FBI je također bio svjestan da su Maria Farmer i njena sestra Annie već postale žrtve Epsteinove mreže
za trgovinu ljudima u seksualne svrhe 1996. godine.
Prema riječima Marije Farmer, FBI je tačno znao ko je bio umiješan u slučaj i da je Epstein vodio
operaciju ucjenjivanja koristeći dječiju pornografiju.
Ipak, protiv Epsteina nisu poduzete nikakve mjere.
Na osnovu dostupnih dokaza, FBI je imao dužnost da Epsteina osudi na doživotni zatvor. Međutim, to nije učinio.
Privremeni zaključak:
Slučaj Epsteina otkriva potpuno zatvaranje očiju pravosuđa i istražnih organa, što je dovelo do
godina duboke patnje brojnih mladih djevojaka.
Nažalost, malo se toga promijenilo u tom pogledu.
Njegova saučesnica Ghislaine Maxwell sada je osuđena na 20 godina zatvora.
Međutim, sutkinja Alison Nathan nije dopustila nijedan dokaz na ovom suđenju koji je sadržavao imena
potencijalnih dodatnih saučesnika, zavjerenika ili korisnika.
Zapisnici letova "Lolita Expressa" , koji je prevozio slavne osobe na Epsteinov otok, i Maxwellova "Crna knjiga"
morali su biti predati sudu s većinom stranica zamračenih.
To znači da, osim Maxwella, svi ostali istaknuti počinitelji ostaju na slobodi.
2. Njemačka: Saska močvara
– Da li je pravosuđe zataškalo zločine i krug počinitelja?
Izraz "Sachsensumpf" odnosi se na skandal koji je uključivao visokopozicionirane ličnosti u
Saskoj, optužene za prisilnu prostituciju maloljetnika.
Kao svjedokinja, Mandy Kopp, koja je tada bila maloljetnica, iznijela je ozbiljne optužbe
protiv ovih visokopozicioniranih pojedinaca.
Godine 1989. porodični problemi su je doveli u leipziški bordel za maloljetnike pod nazivom "Jasmin".
Tamo su ona i druge djevojke godinama bile teško fizički zlostavljane, silovane i mučene.
Godine 1993. događaji u bordelu Jasmin postali su poznati kao afera Sachsensumpf, a bordel je pretresen.
Tokom policijskog ispitivanja, Mandy Kopp je prepoznala nekoliko svojih mučitelja:
Među njima su ugledni sudije iz Leipziga, advokati, policajci i agenti za nekretnine.
Prema Mandy, sudija koji je predsjedavao suđenjem bio je također jedan od silovatelja.
Ovaj sudija je osudio upravitelja bordela na blagu kaznu od četiri godine i dva mjeseca zatvora.
Vlasnik bordela je kasnije svjedočio da je dobio samo blagu kaznu zato što nije otkrio
imena počinitelja u svom bordelu za maloljetnike.
Ovo je daljnji dokaz zaveru između sudstva i pedofilskih počinitelja.
Mandy Kopp i njene su drugo žrtve još dva puta ispitane prije 2009. godine, i ponovo su na fotografijama prepoznale
dva visokopozicionirana advokata kao svoje silovatelje.
Međutim, ni Državno tužilaštvo u Dresdenu ni Saksonski istražni odbor nisu odgovorili.
Umjesto toga, objavljuju ime žrtve i mjesto stanovanja.
Protiv Mandy Kopp su potom podnijevši prijave za "klevetu" identificirani počinitelji.
Bojeći se za svoj život i daljnjih pravnih postupaka, nije otkrila sve što je znala.
U novembru 2012. godine suđenje je odgođeno nakon što je Mandy doživjela nervni slom
četvrtog dana suđenja, nakon sedam sati postupka.
Ubrzo nakon toga, 28. januara 2013. godine, istekao je zastarni rok za ova okrutna djela.
Međutim, ovaj zastarni rok se mogao spriječiti. Mandy Kopp nije bila sama u svojoj izjavi.
Ured za zaštitu ustava Saske također je istražio crveni kvart i 2005. godine predao eksplozivan materijal
ministru unutrašnjih poslova Saske, Thomasu de Maizièreu.
Prema tome, sudije i tužioci u Leipzigu bili su osumnjičeni za dogovaranje s kriminalcima
i za samostalno učešće u zlostavljanju djece.
Imena počinitelja bila su poznata Uredu za zaštitu Ustava.
Ured za zaštitu Ustava također je izvijestio da je crveni kvart iznudio Državno tužilaštvo ovim kompromitirajućim materijalom.
Zauzvrat su nadležni zvaničnici upozorili na racije, ometanje istraga i utjecaj na suđenja.
Međutim, De Maizière, kao najviši autoritet, nije obavijestio ni Parlament ni nadležne organe za krivične istrage.
Njemu je naknadno podignuta optužnica za ometanje pravde na radnom mjestu.
Međutim, istrage su kasnije obustavljene, a močvara Saske otpisana je kao "prazna priča" i "teorija zavjere".
Postojanje kriminalne mreže je negirano.
Umjesto toga, napadnuta su dva vodeća istražitelja iz policije i Ureda za zaštitu Ustava.
Glavni istražitelj Odjela za krivične istrage u oblasti organiziranog kriminala, Georg Wehling,
bio je suspendovan direktno od strane ministra unutrašnjih poslova na upitnim osnovama.
Simone Skroch, ranije Henneck, koja je u to vrijeme bila šefica odjela u Uredu za zaštitu Ustava i koja je već u prethodnoj
funkciji javne tužiteljice razotkrila mrežu zlostavljača djece, sada je bila izložena
višegodišnjim disciplinskim i istražnim postupcima.
Obojica su optuženi, ali su nakon dugog suđenja oslobođeni po glavnim tačkama optužnice.
Thomas De Maizière, s druge strane, napredovao je kroz redove i obavljao različite dužnosti kao savezni ministar.
Primijetili smo istu stvar u slučaju Epsteina, kada je tužilac Alexander Acosta, koji je štitio počinitelje,
promoviran od strane Trumpa na mjesto ministra rada.
Je li ovo još jedan primjer obrasca po kojem pravosudni sistem poduzima žestoke mjere protiv uzbunjivača,
dok stvarni kriminalci ostaju nekažnjeni, a oni koji prikrivaju zločine bivaju unapređeni?
3. Je li austrijska pravosuđe štitilo pedofilskog glumca Floriana Teichtmeistra?
Godine 2023. vladalo je veliko uzbuđenje zbog izuzetno blage kazne izrečene Florianu Teichtmeisteru,
austrijskom glumcu i slobodnom zidaru Velike lože Austrije.
Teichtmeister je očito bio toliko uvjeren u slobodno zidarstvo da je čak sagradio hram na svojoj imovini.
Bio je na suđenju jer je u njegovom posjedu pronađena velika količina droge i jer je
prikupio 76.000 datoteka dječje pornografije.
Mnoge od njih je on uređivao, komentirao ili sastavljao u kolaže.
U svojim komentarima opisao je najgore nasilne fantazije koje je zamislio da ih nanese djeci.
Od bičevanja, mučenja i užasnog silovanja do smrti, njegove fantazije nisu poznavale granice.
Javno tužilaštvo je Teichtmeistera klasificiralo kao opasnog na skali od 1 do 10, svrstavši ga na drugo najviše, devet.
Unatoč ozbiljnoj opasnosti koju predstavlja i unatoč činjenici da su hiljade i hiljade djece pretrpjele štetu, a Teichtmeister
kao potrošač snosi dio krivice, njemu je izrečena samo dvogodišnja uslovna kazna uz obavezu da se podvrgne terapiji.
Tako neće morati provesti ni jedan dan u zatvoru zbog svojih postupaka.
Ne samo potpuno neprimjereno suđenje, nego i ponašanje onih uključenih u suđenje postavlja ozbiljna pitanja.
Nije provedeno ispitivanje o tome za koga je Teichtmeister komentarisao dosjee, niti da li je bio dio mreže.
Prema posmatračima suđenja, optuženom nisu postavljena nijedna kritična pitanja, a
tužilaštvo ni sudija nisu ispitivali svjedoke.
Je li postojala bojazan da će biti razotkrivene i druge istaknute ličnosti?
Nikada nije istraženo da li je on zaista djelovao prema svojim nasilnim fantazijama.
Ovo je bilo uprkos jasnim dokazima, kao što je spisak za kupovinu pronađen u njegovom posjedu za
kupovinu djevojčijih haljina i sadomasohističkih predmeta.
Sudija Stefan Apostol je žali zbog društvenog izopćavanja Teichtmeistra i smatrao je demonstracije protiv
njega osnovom za priznavanje olakšavajućih okolnosti.
Prilično pasivna tužiteljica Julia Kalmar zadržala je važne detalje do završetka saslušanja dokaza.
Uprkos Teichtmeisterinoj potvrđenoj visokoj opasnosti, ona je odlučila da ne uloži žalbu na presudu.
Pozvani vještak, prof. dr. Peter Hofmann, također se snažno zauzeo za okrivljenog i umanjio opasnost koju je on predstavljao.
Hofmann je već privukao pažnju na prethodnim suđenjima za zlostavljanje zbog izrade čudnih vještačkih
izvještaja u korist optuženih i umanjivanja zločina.
Jednom je rekao: "Polovina pogođene djece može se dobro nositi s napadima pedofila."
Uključuju ga u svoju biografiju i ne razvijaju posttraumatski stresni poremećaj.
Da li je bila slučajnost da je on izabran za vještaka na ovom suđenju?
Privremeni zaključak:
Presuda i čudno ponašanje vještaka, sudije i javnog tužioca izazivaju pitanja.
Je li Teichtmeister bio tretiran nježno kako ne bi otkrio daljnje saučesnike?
Jesu li mu veze s masonima spasile od zatvora?
U skladu s motom koji je novina Der Standard koristila da opiše slobodne zidare: "Braća se drže zajedno"?
4. Nizozemska i Belgija: slučaj Zandvoort
"Zandvoortski lanac dječije pornografije" nazvan je po nizozemskom primorskom odmaralištu Zandvoort, gdje
su dvojica glavnih počinitelja vodili video-trgovinu.
Najgnusnija zločinstva počinila je ova grupa zlostavljača djece.
Kada je slučaj izašao na vidjelo 1998. godine, zaplijenjeno je stotine filmova na kojima se
prikazuje silovanje djece, pa čak i dojenčadi.
Na jahti jednog od počinitelja održavane su seksualne zabave na kojima su prisustvovali članovi elite, tokom kojih su
snimani takozvani snuff videozapisi prikazujući djecu kako su zlostavljana i mučena do smrti pred kamerom.
Jedno od djece koja su u tome poginula bio je 13-godišnji Manuel Schadwald, koji je otet iz Berlina i
prisiljen na prostituciju u dječjem bordelu u Rotterdamu.
Belgijska grupa za pomoć u zaštiti građanskih prava "Werkgroep Morkhoven" i njen osnivač i direktor Marcel
Vervloesem odigrali su ključnu ulogu u razotkrivanju slučaja.
Grupi su poslani videozapisi koji prikazuju muškarce kako imaju seks s djecom.
Proslijedili su ove informacije policiji. Međutim, belgijska policija nije reagovala pet godina.
1997. godine ministar pravde je objavio da ne postoji pedofilska mreža, a kasnije se ispostavilo da je
muškarac na snimku bio u srodstvu s belgijskim političarima.
Zbog neaktivnosti policije, Vervloesem je proveo vlastite istrage i uspio uspostaviti kontakt s
jednim od počinitelja te steći njegovo povjerenje.
Međutim, ovaj počinitelj je ubrzo nakon toga ubijen.
Međutim, Vervloesem je uspio pribaviti hiljade datoteka koje sadrže pornografski i, u nekim
slučajevima, sadistički sadržaj tokom provale u njegov dom.
Zatim ih je predao štampi i javnom tužilaštvu.
Međutim, sedam CD-ROM-ova koji sadrže dokaze, a koje je Werkgroep Morkhoven proslijedio glavnom
javnom tužiocu suda u Antverpenu, nestali su bez traga.
Vervloesem je također osigurao više od 3.000 dokumenata koji sadrže adrese kupaca i račune, što je jasno pokazalo da
je lanac dječije pornografije djelovao širom svijeta, uključujući Njemačku, Sjedinjene Američke Države i Izrael.
Međutim, istrage Vervloesema učinile su ga samog metom pravosudnog sistema.
Optužen je za zlostavljanje djece – i osuđen je na nekoliko godina zatvora.
Nakon što je proveo dvije godine u belgijskim zatvorima, pušten je 2010. godine pod sljedećim uslovima:
1) Zabranjeno mu je bilo da kontaktira štampu i da nastavi raditi na slučajevima pedofilije.
2) Nije mu bilo dozvoljeno učestvovati u aktivnostima koje su organizirale organizacije koje se bore protiv zlostavljanja
djece, niti je smio kontaktirati svoje prijatelje iz Werkgroep Morkhoven, koji su ga tokom cijelog
zatvaranja vjerno posjećivali u zatvoru svake sedmice.
Zar nije zapanjujuće da upravo sudstvo, od svih institucija, nameće takve uslove?
Je li ovdje pokušan pokušaj da se ušutka nezgodan zviždač?
I – da li je sudstvo imalo veze s počiniteljima kada je pokušalo spriječiti da se ovi slučajevi riješe?
Ali su mediji također uložili velike napore da unište Vervloesemovu reputaciju i prikažu ga kao pedofila.
5. Francuska: Aktivisti Janett Seemann i Stan Maillaud izvještavaju o umiješanosti francuskog pravosuđa u
slučajevima organiziranog zlostavljanja djece i ubistava.
Njemačka aktivistica Janett Seemann već je u Njemačkoj vodila kampanju protiv nestanka brojne djece u pedofilske mreže.
U tu svrhu je, između ostalog, snimila dvije video poruke: jednu tadašnjem papi Benediktu
XVI, a drugu bivšoj kancelarki Angeli Merkel.
Kasnije se udružila sa Stanom Maillaudom, francuskim aktivistom i bivšim žandarmom.
Kao tim, oni su posebno istraživali slučajeve organizovanog zlostavljanja djece koji su uključivali francusko pravosuđe.
Stan Maillaud je opisao pravne postupke i mjere koje je istraživao ne samo kao nezakonite, nego i kao kriminalne.
Prema Maillaudu, ovi sudovi nisu donijeti u ime naroda, već u ime kriminalne okultne moći.
On i Janett Seemann istražili su nekoliko slučajeva u Francuskoj u kojima su članovi pravosuđa, poput
policijskih službenika, advokata, sudija i javnih tužilaca, sarađivali sa odabranim psihijatrima.
Isti obrazac se uvijek pojavljivao:
Čim je prijavljeno seksualno zlostavljanje djece od strane njihovih majki, pravosudni sistem je odmah reagovao.
Međutim, ovo nije učinjeno – kao što se moglo očekivati – da bi se zaštitila zlostavljana
djeca i doveli počinitelji pred lice pravde.
Ne, naprotiv: majke i njihova zlostavljana djeca bili su izloženi policijskom i sudskom teroru.
Zaštitni rođaci su bili podvrgnuti nezakonitim postupcima, pritvoreni i primljeni u psihijatrijske odjele.
U mnogim slučajevima majke nisu mogle učiniti ništa da zaštite svoju djecu od silovatelja.
U nekoliko slučajeva čak su im oduzeta roditeljska prava.
Godinama su bespomoćno morali gledati kako njihova djeca borave u brizi njihovih mučitelja.
U intervjuima koje je Stan Maillaud proveo s pogođenim majkama, one konkretno navode osobe koje su uključene i opisuju
nezakonite radnje sudskih službenika umiješanih u slučajeve.
Prema izjavama svjedoka, ovo su također izuzetno teška krivična djela, poput snimanja ubistva djece radi izrade snuff videa.
Svjedoci također prijavljuju veća okupljanja na kojima su djeca zlostavljana ili silovana od strane više osoba.
Postoje i izjave svjedoka da je zlostavljanje djece počinio bivši francuski predsjednik i nekoliko ministara.
Angažman Maillauda i Seemanna doveo je do toga da su ova dva aktivista također bili na meti pravosuđa i policije.
Policija ih je progonila, privremeno pritvorila na osnovu nezakonitih optužbi i podvrgla ih nehumanim metodama ispitivanja.
Oni su bili osuđeni u medijima i na kraju su čak pobjegli u Venezuelu.
Tamo je Stan Maillaud lociran od strane Interpola i izručen Francuskoj, gdje je morao odslužiti zatvorsku kaznu.
Između ostalog, optužen je za otmicu djeteta.
Činjenica je da je Stan Maillaud pomogao majci koja je izgubila skrbništvo nad djetetom da ga dovede na sigurno,
jer je dijete, između ostalog, zlostavljao vlastiti otac.
Prema izjavama svjedoka, tužilac odgovoran za Maillaodovo zatvaranje bio je jedan od počinitelja zlostavljanja.
Privremeni zaključak:
Istraživanja Seemanna i Maillauda također pokazuju da odgovorni u pravosudnom sistemu štite počinitelje i
aktivno napadaju žrtve, njihove rođake i same aktiviste.
6. Belgija: slučaj Marc Dutroux i uloga belgijskog pravosuđa
Slučaj Marc Dutroux je vjerovatno najpoznatiji slučaj otmice djece, zlostavljanja
djece, mučenja, incesta i infanticida u Evropi.
Dutroux se dva puta pojavio na sudu.
Godine 1989. osuđen je na 13,5 godina zatvora zbog pet tačaka seksualnog zlostavljanja, ali
nije morao odslužiti ni trećinu svoje kazne.
Optužba u vrijeme njegovog ponovnog hapšenja 1996. godine bila je da je otmio šest djevojčica dječijeg i
adolescentnog uzrasta, seksualno ih zlostavljao i zatvorio kao životinje u podrumskoj tamnici jedne od svojih kuća.
Četvero njih je umrlo u agoniji dok su bili u zatočeništvu.
Glavna kontroverza u slučaju Dutrouxa vrtila se oko pitanja je li on bio izopačeni usamljeni počinitelj ili je
također bio dobavljač za mnogo veću mrežu moćnih muškaraca.
Koji su bili dokazi i dokazni materijali da je Dutroux djelovao u ime mreže?
1. Njegova vlastita izjava:
Godine 2002. Dutroux je u zatvoru u intervjuu rekao da je zaista postojala mreža s mnogim kriminalnim posljedicama.
Djevojke nisu bile tamo samo zbog njega, već i zbog drugih.
2. Njegova finansijska situacija:
Dutroux, nezaposleni korisnik socijalne pomoći, posjedovao je pet kuća, redovno kupovao dionice i imao nekoliko
bankovnih računa na koje su u isto vrijeme kad su djevojčice otete uplaćivane velike svote novca.
Da je Dutroux zlostavljao djecu samo on sam, ne bi od toga zaradio ništa.
3. Izjave svjedoka:
Preživjela Regina Louf također je izvijestila da Marc Dutroux nije djelovao sam, nego da je njegov suoptuženik,
briselski biznismen Michel Nihoul, organizirao seksualne zabave s djecom koje je Dutroux nabavljao.
"Michel Nihoul je naručio djecu u dobi od dvanaest do četrnaest godina od Marca Dutrouxa za
odgovarajuće pedofilske zabave," izvijestila je.
Sam Dutroux je također izjavio da je Nihoul uživao zaštitu "od samog vrha".
Čovjek je imao kontakte u briselskom jet setu , uključujući mnoge klijente relevantnih sadomasohističkih zabava.
4. Istrage istražnog sudije Jean-Marca Connerottea:
Slijedio je tragove koji su upućivali na mrežu.
Postavio je telefonski broj na kojem građani mogu anonimno dostaviti informacije o slučaju Dutroux.
Lavina informacija se sručila na istražitelje.
To je uključivalo izjave nekoliko mladih žena koje su na snimku iznijele nevjerovatne tvrdnje:
Znali su za seksualne zabave početkom 1980-ih u najvišim krugovima, gdje su djeca bila mučena i ubijana.
Nihoul i Dutroux su također viđeni tamo. Čak je i belgijski kralj Albert II bio imenovan kao posjetitelj takvih jezivih "zabava".
Privremeni zaključak:
Bilo bi sasvim logično nastaviti istraživanje brojnih tragova koji upućuju na mrežu.
Međutim, ako se pogledaju postupci sudskih i sigurnosnih vlasti, postaje jasno da je sve učinjeno kako bi se
spriječilo da istraga otkrije mrežu, kako bi se Dutroux mogao predstaviti kao usamljeni počinitelj:
Nekoliko tragova koje je policija dostavila uopće nije bilo istraženo, uključujući izjave svjedoka i videozapise
zaplijenjene u Dutrouxovoj kući, ali nisu bili procijenjeni.
Drugi dokazi su ukradeni ili su jednostavno nestali.
Početak suđenja je bio masovno odgođen.
Prošlo je punih sedam i po godina prije nego što su Dutroux i tri suoptuženika izvedeni na suđenje.
Tokom ovog perioda, međutim, najmanje 27 svjedoka je umrlo pod misterioznim okolnostima.
Većina njih je željela svjedočiti o vezama koje su potkrepljivale sumnju da Marc Dutroux nije bio samostalni
počinitelj, već da je oko njega postojala mreža saučesnika.
Okolnosti koje su dovele do smrti ovih 27 svjedoka bile su ili neadekvatno istražene ili uopće nisu bile istražene.
Preživjela Regina Louf svjedočila je otprilike 60 ubistava i čak je uspjela imenovati 35 žrtava.
Također je mogla precizno navesti počinitelje, zločine i mjesta zločina.
Nakon psihološkog pregleda, stručnjaci su svjedočili da je tokom djetinjstva bila izložena teškom seksualnom zlostavljanju.
Ipak, njihovi tragovi nisu bili istraženi, a belgijsko javno tužilaštvo je njihove izjave svjedoka opisalo kao
nevjerodostojne, tvrdeći da su one bile puka izmišljotina.
Tužilac je zatim zatvorio dosje koji je sadržavao njihove izjave svjedoka.
Istražni sudija Jean-Marc Connerotte, koji je ispitivao dokaze koji ukazuju na mrežu, uklonjen je iz slučaja.
Bio je pristrasan jer je učestvovao u humanitarnom događaju za dvije ubijene djevojke.
Ova tanka opravdanja dovela su do oluje protesta među belgijskim stanovništvom.
Međutim, sudski sistem je ostao neimpresioniran.
Istražni sudija koji je naslijedio Connerottea, Jacques Langlois, bio je jedna od
ključnih ličnosti koje su potisnule teoriju mreže.
Zaustavio je sve istrage o mogućim glavnim organizatorima.
godina kasnije, ispostavilo se da Langlois nije uključio izjave više od 600 (!) svjedoka u postupku.
Sve izjave svjedoka o mreži držane su u tajnosti.
Istražitelji uključeni u slučaj premješteni su u proljeće 1997. godine.
Doznači koje sadrže sve provjerljive dokaze, imena i osumnjičene zatvorene su 1998. godine.
Kasnije su ministar pravde Marc Verwilghen i javni tužilac Michel Bourlet izvijestili da su više puta pozivali na nove
istrage – ali bez uspjeha, jer je Langlois blokirao istrage.
Uz Langloisa, ministar pravde Melchior Wathelet također igra presudnu ulogu.
Wathelet, koji je prema izjavama žrtava sam bio organizator i sudionik seksualnih zabava s djecom, iznenađujuće je
pomilovao Dutrouxa tijekom njegove prve zatvorske kazne nakon što je proteklo manje od trećine predviđenog vremena.
On je stoga djelomično odgovoran za to što je Dutroux nakon puštanja iz zatvora uspio
oteti, silovati i ubiti nekoliko mladih djevojaka.
Međutim, katastrofalna odluka da se Dutrouxu pomiluje nije imala negativnih posljedica po Watheletovu karijeru – naprotiv:
Bio je sudija na Evropskom sudu pravde od 1995. do 2003. i glavni evropski tužilac od 2012. do 2018.
Zaključak: Moćne sile unutar sudstva i istražnih organa očigledno su učinile sve što je bilo u njihovoj moći da osiguraju da slučaj
Dutrouxa zapravo ne bude riješen, što sugerira da su i sami bili dio tih mreža ili su barem bili pod njihovim pritiskom.
Uključenost sudstva potvrđena je svjedočenjem preživjele Regine Louf.
Kasnije je prepoznala učesnike pedofilskih seks-zabava na fotografijama u novinama i na televiziji,
gdje je morala voljno služiti "svojim klijentima".
Prema njihovim izjavama, svi su bili poznati kao izuzetno časni članovi društva, uključujući političare,
menadžere, industrijalce, pa čak i advokate i sudske službenike.
U jednoj od istražnih sudija koja je svjedočila na televiziji o slučaju Dutroux, ona je čak prepoznala jednog od
saučesnika u ritualnom ubistvu jednog od njenih beba, koje je rodila dok je bila u zatočeništvu.
Nakon ove kompromitirajuće izjave Regine Louf, ona je proglašena mentalno nesposobnom, a postupci
protiv Michela Nihoula su u potpunosti obustavljeni.
Ovo je učinio isti istražni sudija koji je, prema njenoj izjavi, bio jedan od ubica njenog djeteta.
7. Švicarska: slučaj Nathalie i umiješanost švicarskih sudskih službenika u zlostavljanje
djece, trgovinu ljudima i sotonističke žrtve
Slučaj Nathalie već nekoliko godina je tema rasprave u švicarskim medijima.
Blick.ch, na primjer, je 2020. godine izvijestio o seksualnom i sotonističkom ritualnom zlostavljanju
osmogodišnje djevojčice od strane njenog vlastitog oca.
Djevojka je također prijavila da ju je otac stavio na raspolaganje drugim počiniteljima.
Također je svjedočila zlostavljanju i najokrutnijoj mučkoj nad drugim djecom i odraslima.
Svjedočila je trgovini ljudima, organima i adrenokromom i svjedočila je satanskim žrtvovanjima.
Ovo se odvijalo na ritualnim mjestima i u skrivenim podzemnim tunelskim sistemima, između ostalih lokacija.
Opisi Nathalie poklapaju se s bezbrojnim drugim izjavama koje je Kla.TV obrađivao u dokumentarnim filmovima Krvne sekte I i II.
U slučaju Nathalie također postoje jasni pokazatelji zataškavanja između sudstva i mreže počinitelja.
Nathalie je čak identificirala neke pojedince iz švicarskog pravosudnog sistema kao počinioce.
Tokom preliminarnih krivičnih postupaka protiv njenog oca, prepoznala je nekoliko počinitelja
zlostavljanja, višeg sudiju, dva tužioca i nekoliko policajaca koji su izvršili pretres Nathalieinog doma.
Tokom postupka, Nathalie je više puta izjavila da je već poznavala ove osobe.
Učestvovali su u ceremonijama zlostavljanja i ubijanja na koje ih je njihov otac vodio.
Na primjer, bivši šef službe za zaštitu djece i odraslih (KES) u Nathalieinoj regiji lokalnih socijalnih službi
identificiran je i imenovan kao zlostavljač i ubica djece.
Nathalie je prijavila da je vidjela kako je ovaj vođa KES-a donosio bebe na sastanke i da je bila umiješana u ubijanje beba.
KESB, koja nadgleda KES, dodijelila je Nathalie dječjeg advokata, koji je također identificirao Nathalie kao počiniteljicu.
Ovaj advokat nikada nije razgovarao ni s Nathalie ni s njenom majkom.
Nije imala nikakav lični kontakt s Nathalie, ali je zato imala mnogo češće kontakte s odvjetnikom
njenog oca, kojeg Nathalie optužuje za zlostavljanje.
Posavjetovala se s njim o najboljem načinu diskreditacije Nathalie putem stručnih mišljenja.
Ona je očigledno nastojala da joj se oduzmu prava skrbništva nad Nathalie.
Ova radnja se pravno naziva izdajom klijenta.
KESB je bio obaviješten o ovim događajima.
Urednički tim ima pisan dokaz za ovo.
Viši sudija zadužen za slučaj utjecao je na advokata majke Nathalie.
On bi je trebao uvjeriti da povuče tužbu protiv oca Nathalie.
Advokat Nathalieine majke potom je podnio prijedlog za izuzeće ovog višeg sudije, ali taj prijedlog još nije usvojen.
KESB nije samo dodijelio Nathalie advokata koji je, prema Nathalie, bio jedan od počinitelja.
Također je naredila da djevojka prođe tretman kod višeg psihijatra, koji je također
identificirao Nathalie kao počiniteljicu.
Ovo se jedva može smatrati slučajnošću.
Nathalie je prijavila da joj je psihijatar tokom intervjua davao električne šokove.
To ju je jako uznemirilo. Nathalie je bila sama tokom intervjua.
Njenoj majci nije bilo dozvoljeno da bude prisutna tokom ispitivanja.
Nathalie iznova spominje kako vlasti i pojedinci uključeni u istragu njenog slučaja pripadaju krugu počinitelja.
Tokom tekućeg postupka više puta je postalo očigledno da osobe o kojima je riječ definitivno nisu bile zainteresirane
za neutralnu istragu, već za zataškavanje slučaja Nathalie.
Apsolutno je skandalozno i uznemirujuće da nije bio otac, koji je optužen za zlostavljanje, nego je majka Nathalie,
koja ima potpuno čist dosje, bila privedena na jedan dan.
Tamo je bila držana 24 sata u hladnoj ćeliji sa smrdljivim vanjskim WC-om, obučena samo u tankoj
odjeći, i puštena je tek nakon višesatnog ispitivanja.
Ovu akciju tužilaštva može se opisati samo kao taktiku "rata iscrpljivanja" osmišljenu da iscrpi i obeshrabri majku Nathalie.
Balz Bruder, kritički novinar novina Solothurner Zeitung, imao je hrabrosti da otkrije sve te međusobne veze između
KESB-a, javnog tužilaštva i ljekara iz dječije i adolescentske psihijatrije i da ih objavi u svojim člancima.
Glavni dopisnik Solothurner Zeitunga, koji je pisao o slučaju Nathalie, pronađen je mrtav u lokvi krvi
nakon objavljivanja svojih kritičkih novinskih izvještaja.
Tačne okolnosti misteriozne smrti posvećenog reportera, koji je imao samo 53 godine, nikada nisu otkrivene.
Ovo podsjeća na slučaj Dutroux, u kojem su 27 svjedoka koji su željeli svjedočiti o tim vezama također misteriozno eliminisani.
Kako bi se spriječilo da se ovo ponovo dogodi u Natalieinom slučaju i u drugim slučajevima, te kako bi se
osiguralo da zločini ne mogu biti zataškani, oštećeni i informatori su već poduzeli mjere opreza.
U slučaju da im se išta dogodi, već su napravili više kopija svih dokaza i pohranili ih na sigurne lokacije širom svijeta –
dok neko očigledno nepristrasno sudstvo ne preuzme ove zločine.
Zaključak: Primjeri navedeni u ovom programu su samo vrh ledenog brijega.
Prema izjavama svjedoka, čini se da su i patnja žrtava i okrutnost njihovih mučitelja bezgranični.
Kada žrtve uspiju pobjeći iz tih krugova i prijaviti ta djela, iznova se nađu u situaciji koja je za njih izuzetno traumatična,
u kojoj pravosudni sistem štiti počinitelje i napada žrtve.
U gotovo svakom od ovih slučajeva postoje jasni pokazatelji da je riječ o mreži velikih razmjera, transnacionalnoj,
koja uključuje visokopozicionirane članove našeg društva.
Slično tome, zajednička nit koja se provlači kroz gotovo sve slučajeve je da su ovi važni zvaničnici i
donositelji odluka snimljeni dok su zlostavljali djecu.
To ih čini ranjivima na ucjene i poslušnima krugovima koji kontroliraju ove mreže, omogućavajući im da
nameću odluke u svoju korist u politici i pravosuđu.
Ovo također objašnjava zašto je materijal dječje pornografije koji je otkriven uvijek
odmah zaplijenjen od strane specijalnih jedinica.
Nijedan dokaz nije objavljen, već ostaje pod ključem.
Može se pretpostaviti da je ovo jedan od razloga za pravni bankrot koji je Ivo Sasek detaljno opisao u svom govoru na 19. AZK-u.
S obzirom na to da su značajni dijelovi politike i pravosuđa očito u kandžama ove mreže, još je važnije obnoviti
medije kao četvrtu vlast, nad kojom je ovaj korumpirani sistem do sada također u velikoj mjeri dominirao.
Zato vas molimo: podijelite ovaj program i postanite dio Kla.TV mreže kako bi se rasvijetlili ovi sudski skandali i
ovi kriminalci bili sve više pod povećalom budne javnosti.
Svi gore navedeni slučajevi ukazuju na to da ćemo prije ili kasnije morati pribjeći zakonitim demokratskim
procesima kako bismo ovlastili nepristrasne sudske vlasti da se bave takvim ekstremnim slučajevima.
Međutim, ova dokumentacija nije namijenjena da ostavi dojam da su svi policijski službenici, sudije i
sudski službenici uključeni u ova krivična djela.
Mnogi od vas obavljaju svoje važne dužnosti svim srcem i iskreno su posvećeni pravdi.
Stoga bismo se željeli obratiti posebno vama, koji iskreno služite društvu:
Ne bojte se lično istražiti ove strašne pretjeranosti unutar vlastitih redova, iznijeti ih
na vidjelo i neprekidno se boriti protiv njih.
Samo na ovaj način može se spriječiti daljnje potkopavanje i ozbiljno oštećenje naše
ustavne države, a samim tim i naše demokratije.
Preuzeli ste svoj posao da biste osigurali pravdu!
Ujedinite se, pokažite hrabrost, istupite javno i jednom zauvijek stavite kraj ovom zloupotrebom vlasti!