Ei heikkohermoisille
Epstein, Dutroux, Teichtmeister - nimet, jotka edustavat kaikkein kauheimpia lapsiin kohdistuvia rikoksia.
Oliko kyse todella vain yksittäisistä rikoksentekijöistä - vai ovatko maailmanlaajuiset
pedokriminaaliset verkostot edelleen aktiivisia täällä?
Mikä on oikeuslaitoksen rooli?
Ovatko lukemattomien todistajien väitteet siitä, että tuomarit, syyttäjät ja tutkijat paitsi peittelevät
näitä rikoksia, myös ovat itse osallisina niissä, totta?
Kla.TV paljastaa pelottavia tosiasioita.
Yhdysvallat, Saksa, Itävalta, Alankomaat, Belgia, Ranska, Sveitsi:
Tänään suurennuslasin alla: Oikeuslaitoksen kietoutuminen vakaviin lasten hyväksikäyttö- ja murhatapauksiin seitsemässä maassa.
Johdanto: : Annan sen kaikille kirjallisena. Pahin, kieroutunein lasten hyväksikäyttö, jonka olen koskaan elämässäni
nähnyt ja kuullut kuvattavan, uhrien itsensä kuvaamana,
pahimmat ja kieroutuneimmat rikoksentekijät olivat syyttäjät ja tuomarit itse.
Tarkoitan sitä vakavasti. Perversseimmät rikolliset, joita olen elämässäni nähnyt, olivat julkisia syyttäjiä ja tuomareita.
Eikä kukaan ryhdy toimiin näitä ihmisiä vastaan.
Eikä sinulla ole aavistustakaan, mitä tapahtuu, kun ilmiantaja puhuu.
Erityisesti rituaalisen hyväksikäytön uhrit, pikkulapset, imeväiset ja vauvat, huumataan usein ennen kuin heidät tapetaan.
Ja juuri tämän haluan sanoa, että olen jo vuosia sanonut, että minulla on perusteltu epäilys siitä, että
meillä on järjestäytynyttä rikollisuutta oikeuslaitoksessa.
Ja siksi sanon, ja annan sen kaikille kirjallisena, että pahimmat rikolliset ovat oikeuslaitoksessa.
Ja jos minulle sattuu jotain, voitte ottaa sen, mitä olen sanonut, todistajanlausuntona, valaehtoisena todistuksena.
Dorothea Thulin sitoutumisella ja hänen lausunnollaan oli vakavia seurauksia:
Hänen lääkärikollegansa tohtori Jette Limberg-Diers julkaisi avunhuudon, jossa hän kertoi, että lastenlääkäri oli pahoinpidelty
ja hakattu ja että hänet oli viety psykiatriselle osastolle.
Hänen ajokorttinsa oli peruutettu ja hänen talonsa oli kiinnitetty, minkä oli määrä johtaa talon pakkomyyntiin.
Häntä vastaan nostettiin rikossyyte ihmisten loukkaamisesta internetissä.
Telegram-kanavansa mukaan hänet tuomittiin yhdeksän kuukauden ehdolliseen vankeusrangaistukseen
vuonna 2021, jonka koeaika on kolme vuotta.
Tohtori Dorothea Thul lyyhistyi oikeussalissa.
Huhtikuussa 2023 hän joutui tutkintavankeuteen vihanlietsonnasta.
Sen jälkeen hän on kadonnut kuvioista, eikä kukaan tiedä, missä hän on tai miten hän voi.
Miksi tohtori Thulia vastaan ryhdytään näin voimakkaisiin toimiin?
Voisiko se liittyä hänen toteamukseensa siitä, että pahimmat rikoksentekijät ovat itse oikeusjärjestelmässä?
Onko viitteitä siitä, että oikeuslaitos on mukana pedokriminointiverkostoissa?
Kla.TV tutki näitä kysymyksiä ja löysi joitakin järkyttäviä korrelaatioita.
Monet järjestäytyneen seksualisoidun ja rituaalisen väkivallan selviytyjät ja todistajat ovat todistaneet, että
korkea-arvoiset tuomarit, syyttäjät, asianajajat ja poliisit ovat osallisina näissä rikoksissa.
Osa heistä on itse rikoksentekijöitä, osa peittelee pedokriminointiverkostoja, suojelee
rikoksentekijöitä ja jahtaa todistajia ja aktivisteja.
Kuuntele joitakin esimerkkejä alla.
1. Yhdysvallat-
Yhdysvaltain oikeuslaitoksen osallistuminen Epstein-skandaaliin Yhdysvaltalainen rahoittaja ja
seksuaalirikollinen Jeffrey Epstein johti alaikäisten kanssa käytävää seksikauppaa noin 20 vuoden ajan.
Uhrit raportoivat seksikaupasta ja seksuaalisista pahoinpitelyistä. Näitä oli tapahtunut jo vuonna 1996.
Uhreja arvioidaan olleen yhteensä ainakin 100.
Ilmoittamattomien tapausten määrä on kuitenkin varmasti moninkertainen.
Maria Farmer, yksi Epsteinin uhreista, joka joutui työskentelemään vastaanottotiskillä vierastalossa, jossa
Epstein tuolloin asui, havaitsi vuoden aikana seuraavaa:
Joka päivä Epsteiniin tuotiin 5-10 tyttöä, mikä oli lapsille hyvin kauheaa.
Maria Farmer puhui yhteensä tuhansista tytöistä, jotka saapuivat Epsteinin tilalle.
Pelkästään Floridassa 500 tyttöä ei enää löytynyt. Maria Farmer halusi ottaa heihin
yhteyttä saadakseen lausuntoja Epsteinia vastaan.
Hän ei voi ymmärtää, mitä kaikille tytöille tapahtui.
Hän epäilee vahvasti, että he ovat menettäneet henkensä.
Virginia Roberts Guiffre, toinen Epsteinin uhreista, joka oli Epsteinin vankina vuosia, sanoi:
Olen nähnyt satojen tyttöjen kulkevan Jeffreyn heiluvan oven läpi, hänen jatkuvasti pyörivän ovensa.
Virginia Roberts Guiffre oli paikalla suorassa lähetyksessä, kun Epsteinille toimitettiin 12-vuotiaat
kolmoset mallintarkkailijan Brunelin toimesta Ranskasta.
Tytöt pakotettiin suorittamaan Epsteinin kanssa poikkeavia seksuaalisia tekoja.
Epstein ei kuitenkaan ainoastaan käyttänyt tyttöjä hyväkseen ja raiskannut niitä itse, vaan myös
tarjosi niitä julkkisten käyttöön seksiä varten.
Tytöt lennätettiin ympäri maailmaa.
Useat Epsteinin uhrit mainitsivat nimiä henkilöistä, jotka olivat käyttäneet heitä seksuaalisesti hyväksi alaikäisinä.
Epsteinin lisäksi Virginia Roberts Guiffre syytti seuraavia henkilöitä hyväksikäytöstä:
prinssi Andrew, tähtijuristi Alan Dershowitz, hedge-rahastojen johtaja Glenn Dubin, poliitikko Bill Richardson,
ranskalainen mallietsijä Jean-Luc Brunel, tekoälytieteilijä Marvin Minsky ja hotellimiljardööri Tom Pritzker.
Maria Farmer kertoi, että Donald Trump sekä Bill ja Hillary Clinton olivat Jeffrey Epsteinin salaliittolaisia.
Hän näki heidät kaikki tulevan ja lähtevän Epsteinista ja tiesi, että he olivat osa kokonaisuutta, Farmer sanoo.
Epstein piti yllä hyviä suhteita oikeuslaitokseen.
Useat Epsteinia vastaan nostetut kanteet todistivat, että tunnettu yhdysvaltalais-amerikkalainen tähtijuristi Alan M. Dershowitz,
joka puolusti Epsteinia useita kertoja, oli yksi tekijöistä.
Maria Farmer nimitti Dershowitzia kirjaimellisesti salaliittolaiseksi.
Virginia Roberts Guiffre - Epsteinin tapauksen päähenkilö - haastoi asianajajan vuonna 2019 oikeuteen
seksuaalisesta hyväksikäytöstä ja kunnianloukkauksesta.
Dershowitz nosti vastakanteen kunnianloukkauksesta ja henkisen kärsimyksen tahallisesta aiheuttamisesta.
Tähän päivään asti hän kiistää jyrkästi olleensa koskaan sukupuoliyhteydessä alaikäisiin.
Tuomari jopa poisti asiakirjoista väitteen, jonka mukaan asianajaja oli käyttänyt
Virginia Roberts Guiffrea hyväkseen alaikäisenä.
Dershowitz jäi rankaisematta, vaikka useat naiset olivat syyttäneet häntä.
He esittivät seuraavan syytöksen. Mies oli käyttänyt heitä seksuaalisesti hyväksi tai raiskannut heidät alaikäisinä.
Hän syytti useita asianomistajia epäuskottavista tiedoista ja ohjasi heidät tutkinnanjohtajalle.
Hän väitti esimerkiksi, että Virginia Roberts Guiffre oli tunnettu prostituoitu ja valehtelija.
Juuri hän, joka omien lausuntojensa mukaan oli alaikäisenä joutunut Epsteinin ja Dershowitzin pakottamaksi prostituutioon!
Virginia Roberts Guiffreen kohdistunut median ja oikeuslaitoksen painostus johti lopulta siihen, että hän
taipui ja perui Dershowitzia vastaan nostamansa syytteen.
Epsteinia edusti Alan Dershowitz oikeudenkäynnissä toisen kerran vuonna 2019.
Epsteinia syytettiin jo vuonna 2008 alaikäisten raiskauksesta ja prostituutioon pakottamisesta, mistä
hän olisi normaalisti saanut elinkautisen(!) tuomion.
Sen sijaan Jay Levkowitz, toinen korkeapalkkainen tähtiasianajaja Dershowitzin silloisesta seitsemän asianajajan tiimistä,
neuvotteli Floridan liittovaltion liittovaltion syyttäjän Alexander Acostan kanssa tuomioistuimen ulkopuolisen sopimuksen.
Tämän sopimuksen seurauksena Epstein sai täysin sopimattoman vankeustuomion, 18 kuukautta elinkautisen sijasta.
Hän joutui suorittamaan tuomiostaan vain 13 kuukautta.
Hänet majoitettiin vankilan yksityissiipeen, ja hänellä oli joka päivä jopa 12 tuntia vapaata käydäkseen toimistossaan.
Syyttäjä Acosta ja Levkowitzin ja Dershowitzin johtama asianajajaryhmä ovat siis vastuussa siitä, että Epstein
joutui istumaan elinkautisen vankeusrangaistuksen sijasta vain 13 kuukautta vuonna 2008 käydyn oikeudenkäynnin jälkeen.
Tämä oli ainoa tapa, jolla Epstein pystyi jatkamaan lastenraiskaajarenkaan pyörittämistä vuoteen 2019 asti.
Lisäksi Epstein välttyi liittovaltion syytteeltä vuonna 2008 tämän sopimuksen ansiosta, mikä
puolestaan pelasti hänet uusilta tutkimuksilta.
Herää epäilys, että se, että Epstein-skandaalin tarkempia yksityiskohtia ei tutkittu, oli varmasti suotuisaa oikeuslaitoksen
vastuuhenkilöille ja näkyville rikoksentekijöille.
Syyttäjä Acosta ylennettiin myöhemmin Trumpin aikana työministeriksi.
Oliko tämä palkinto hänen yhteistyöhaluisesta käytöksestään rikollisten suojelemisessa ja
skandaalin todellisen laajuuden salaamisessa?
Amerikkalaisen Miami Herald -lehden toimittaja Julie K. Brown sai tietää poliiseilta, että he eivät saaneet tutkia
Epsteinia kunnolla ylempien viranomaisten ohjeiden mukaan.
Hän tutki oikeudenkäyntiasiakirjoja ja julkaisi lopulta marraskuussa 2018 sarjan Epsteinin rikoksista.
Tämä nainen oli ainoa, joka julkisti syytösten koko laajuuden.
Kukaan ei todellakaan seurannut koko juttua, toimittaja sanoi.
Jopa FBI , yksi Yhdysvaltain korkeimmista lainvalvontaviranomaisista, ei nostanut syytettä Epsteinia
vastaan, vaikka Epsteinin uhrin Maria Farmerin mukaan se oli hyvin perillä alaikäisten kanssa käytävästä seksikaupparingistä.
FBI oli myös tietoinen siitä, että Maria Farmer ja hänen sisarensa Annie olivat olleet
Epsteinin seksikaupparingin uhreja jo vuonna 1996.
Maria Farmerin mukaan FBI tiesi tarkalleen, ketkä olivat mukana jutussa ja että Epstein pyöritti
kiristysjärjestelmää lapsipornografisella materiaalilla.
Epsteinia vastaan ei kuitenkaan ryhdytty toimenpiteisiin.
Käytettävissä olevien todisteiden perusteella FBI:lla olisi ollut velvollisuus vangita Epstein
elinkautiseen vankeuteen. Mutta niin ei tehty.
Väliaikainen johtopäätös:
Epsteinin tapaus osoittaa, että oikeuslaitos ja tutkintaviranomaiset katsoivat muualle, mikä on
johtanut monien nuorten tyttöjen vuosien kärsimyksiin.
Valitettavasti tuskin mikään on muuttunut.
Hänen rikoskumppaninsa Ghislaine Maxwell on nyt tuomittu 20 vuodeksi vankeuteen.
Tuomari Alison Nathan ei kuitenkaan hyväksynyt tässä oikeudenkäynnissä todisteita, jotka sisälsivät mahdollisten
muiden rikoskumppanien, rikoskumppanien tai edunsaajien nimiä.
Julkkikset Epsteinin saarelle lennättäneen Lolita Expressin lentopäiväkirjat tai Maxwellin musta kirja oli esitettävä
oikeudelle siten, että sivut oli suurelta osin mustattu.
Maxwellia lukuun ottamatta kaikki muut korkea-arvoiset rikoksentekijät ovat edelleen vapaalla jalalla.
2. Saksa: Sachsensumpf
- Salasiko oikeusjärjestelmä rikokset ja rikoksentekijöiden ryhmän?
Sachsensumpf on nimi, joka on annettu tapaukselle, joka liittyy Saksin osavaltion korkea-arvoisten
henkilöiden osallisuuteen alaikäisten pakkoprostituutioon.
Todistajana Mandy Kopp, joka oli tuolloin alaikäinen, esitti vakavia syytöksiä näitä korkea-arvoisia henkilöitä vastaan.
Perheongelmien vuoksi Mandy päätyi Leipzigin alaikäisten bordelliin Jasmin vuonna 1989.
Siellä häntä ja muita tyttöjä pahoinpideltiin vakavasti fyysisesti, raiskattiin ja kidutettiin vuosien ajan.
Vuonna 1993 Jasmin-bordellin tapahtumat tulivat tunnetuksi Sachsensumpf-tapauksena, ja bordelliin hyökättiin.
Poliisikuulustelussa Mandy Kopp tunnisti useita piinaajiaan:
Mukana on tunnettuja Leipzigin tuomareita, asianajajia, poliiseja ja kiinteistönvälittäjiä.
Mandyn mukaan oikeudenkäyntiä johtanut tuomari oli myös yksi raiskaajista.
Tuomari tuomitsi bordellin pitäjän lievään neljän vuoden ja kahden kuukauden vankeusrangaistukseen.
Alaikäisille tarkoitetun bordellin omistaja todisti myöhemmin, että tuomio oli niin lievä vain
siksi, että hän ei ollut paljastanut tekijöiden nimiä.
Tämä on uusi todiste siitä, että oikeuslaitos on sekaantunut pedokriminalistisiin piireihin kuuluviin rikoksentekijöihin.
Mandy Koppia ja hänen kärsimystovereitaan kuulusteltiin vielä kahdesti ennen vuotta 2009, ja jälleen he tunnistivat
valokuvissa kaksi korkea-arvoista asianajajaa raiskaajiksi.
Dresdenin syyttäjänvirasto tai Sachsenin osavaltion tutkintalautakunta eivät kuitenkaan ole reagoineet asiaan.
Sen sijaan ne julkaisevat uhrin nimen ja asuinpaikan.
Mandy Koppia syytettiin sitten kunnianloukkauksesta tunnistettujen tekijöiden toimesta.
Henkensä puolesta ja uusien oikeusjuttujen pelossa hän ei paljastanut täysin, mitä tiesi.
Marraskuussa 2012 oikeudenkäyntiä lykättiin sen jälkeen, kun Mandy sai hermoromahduksen oikeudenkäynnin
neljäntenä päivänä seitsemän tunnin kuulemisen jälkeen.
Pian tämän jälkeen, 28. tammikuuta 2013, julmat teot vanhentuivat.
Tämä vanhentuminen olisi kuitenkin voitu estää, sillä Mandy Kopp ei ollut lausuntonsa kanssa yksin.
Myös Saksien perustuslain suojeluvirasto oli tutkinut punaisen valon miljöötä ja luovuttanut räjähdysherkkää materiaalia
Saksien sisäministeri Thomas de Maizièrelle vuonna 2005.
Raportin mukaan Leipzigin tuomareita ja syyttäjiä epäiltiin rikollisten kanssa yhteistoiminnasta ja siitä,
että he olivat itse mukana lasten hyväksikäytössä.
Rikoksentekijöiden nimet olivat perustuslakivaliokunnan tiedossa.
Perustuslain suojaamisvirasto ilmoitti, että punaisen valon miljöö kiristi syyttäjänvirastoa tällä raskauttavalla aineistolla.
Vastineeksi kyseiset virkamiehet olivat varoittaneet ratsioista, estäneet tutkimuksia ja vaikuttaneet oikeudenkäynteihin.
De Maizière ei kuitenkaan korkeimpana viranomaisena ilmoittanut asiasta parlamentille eikä
toimivaltaisille rikostutkintaviranomaisille.
Häntä syytettiinkin myöhemmin oikeuden estämisestä virantoimituksessa.
Tutkimuksista kuitenkin luovuttiin myöhemmin, ja Sachsensumpf leimattiin kuumaksi ilmaksi ja salaliittoteoriaksi.
Rikollisverkoston olemassaolo kiistettiin.
Tätä seurasi hyökkäys kahta korkea-arvoista poliisin ja perustuslain suojeluviraston tutkijaa vastaan.
Sisäministeri on suoraan pidättänyt virantoimituksesta Georg Wehlingin, järjestäytyneen rikollisuuden osaston
rikostutkintaosaston päällikön, kyseenalaisista syistä.
Simone Skroch, entinen Henneck, silloinen perustuslakiviranomaisen päällikkö, joka oli jo aiemmassa
työssään syyttäjänä hajottanut lasten hyväksikäyttäjäringin, joutui myös vuosien kurinpito- ja tutkintamenettelyjen kohteeksi.
Molempia syytettiin, mutta heidät vapautettiin pääkohdista pitkän oikeudenkäynnin jälkeen.
Thomas De Maizière sen sijaan jäi liittovaltion ministeriksi, jossa hän nousi uransa aikana muihin tehtäviin.
Näimme saman jo Epstein-tapauksessa, kun Trump nimitti Alexander Acostan, syyllisiä suojelleen syyttäjän, työministeriksi.
Onko tämä jälleen yksi esimerkki siitä, että oikeuslaitos puuttuu ilmiantajiin, kun taas todellisia
rikollisia ei kuulustella ja peittelyä rohkaistaan?
3. Suojeliko Itävallan oikeuslaitos pedokriminaalista näyttelijä Florian Teichtmeisteria?
Florian Teichtmeisterin äärimmäisen lievä tuomio aiheutti melkoisen kohun vuonna 2023. Hän on
itävaltalainen näyttelijä ja Itävallan suurloosin vapaamuurari.
Teichtmeister oli ilmeisesti niin vakuuttunut vapaamuurariudesta, että hän rakensi jopa temppelin tontilleen.
Hän oli oikeudessa, koska hänen hallustaan löytyi suuri määrä huumeita ja hän oli kerännyt 76 000 lapsipornografiatiedostoa.
Monet niistä hän on muokannut, kommentoinut tai koonnut kollaaseiksi.
Hän kuvasi kommenteissaan pahimpia väkivaltafantasioita, joita hän kuvitteli kohdistavansa lapsiin.
Hänen fantasioillaan ei ollut rajoja ruoskimisesta, kidutuksesta ja karmeista raiskauksista kuolemaan.
Syyttäjänvirasto luokitteli Teichtmeisterin vaarallisuusasteikolla toiseksi korkeimmalle tasolle 9 kymmenestä.
Huolimatta hänen aiheuttamastaan suuresta riskistä ja siitä, että tuhansia lapsia vahingoitettiin ja että Teichtmeister oli
kuluttaja ja siten osallinen, hänet tuomittiin vain kahdeksi vuodeksi ehdolliseen vankeuteen
sillä ehdolla, että hän osallistuu terapiaan.
Hänen ei siis tarvitse joutua päivääkään vankilaan rikoksistaan.
Täysin epäasianmukaisen tuomion lisäksi myös oikeudenkäyntiin osallistuneiden
henkilöiden käyttäytyminen herättää suuria kysymyksiä.
Sitä ei tutkittu, kenen puolesta Teichtmeister oli kommentoinut Internet-tiedostoja. Tai oliko hän osa laajempaa verkostoa.
Oikeudenkäynnin tarkkailijoiden mukaan syyttäjä tai tuomari ei esittänyt syytetylle
kriittisiä kysymyksiä eikä kuulustellut todistajia.
Pelkäsivätkö he, että muut tunnetut henkilöt joutuisivat syytteeseen?
Koskaan ei tutkittu, oliko hän todella toteuttanut väkivaltaisia fantasioitaan.
Tämä tapahtui huolimatta selvistä merkkeistä, kuten hänen hallustaan löydetystä ostoslistasta, joka koski
tyttöjen vaatteiden ja sadomasokististen esineiden ostamista.
Tuomari Stefan Apostol pahoitteli Teichtmeisterin sosiaalista syrjäytymistä ja käytti häntä vastaan järjestettyjä
mielenosoituksia syynä lieventävien asianhaarojen myöntämiseen.
Melko passiivinen yleinen syyttäjä Julia Kalmar salasi tärkeitä yksityiskohtia todisteiden kuulemisen loppuun asti.
Huolimatta Teichtmeisterin korkeasta vaarallisuudesta hän päätti olla valittamatta tuomiosta.
Kutsuttu asiantuntijatodistaja, professori Peter Hofmann, puhui myös voimakkaasti vastaajan
puolesta ja vähätteli hänen aiheuttamaansa vaaraa.
Hofmann oli jo aiemmissa hyväksikäyttöoikeudenkäynneissä herättänyt huomiota laatimalla outoja asiantuntijalausuntoja
syytettyjen hyväksi ja vähättelemällä rikoksia.
Hän sanoi kerran seuraavaa: Puolet kärsineistä lapsista selviytyi hyvin hyväksikäytöstä.
He luokittelevat ne elämäkerrassaan, eikä heille kehity posttraumaattista stressihäiriötä.
Oliko sattumaa, että hänet valittiin asiantuntijatodistajaksi tähän oikeudenkäyntiin?
Väliaikainen johtopäätös:
Tuomio ja asiantuntijan, tuomarin ja syyttäjän outo käytös herättävät kysymyksiä.
Koskettiinko Teichtmeisteria varovasti, jotta hän ei paljastaisi muita rikoskumppaneita?
Pelastivatko hänen vapaamuurariyhteytensä hänet vankeudelta?
Sen motton mukaan, jolla sanomalehti Der Standard jo otsikoi vapaamuurareiden suhteen: Veljet pysyvät yhdessä?
4. Alankomaat ja Belgia: Zandvoortin tapaus
Zandvoortin lapsipornorinki on saanut nimensä hollantilaisen Zandvoortin rantalomakohteen
mukaan, jossa kaksi päätekijää piti videovuokraamoa.
Pahimmat rikokset tehtiin tässä lasten hyväksikäyttäjien yhteenliittymässä.
Kun tapaus paljastui vuonna 1998, takavarikoitiin satoja elokuvia, joissa lapsia ja jopa vauvoja raiskattiin.
Erään rikoksentekijän jahdilla järjestettiin seksijuhlia eliittihenkilöiden kanssa, joissa kuvattiin niin
sanottuja snuff-videoita, joissa lapsia pahoinpideltiin ja kidutettiin kuoliaaksi kameran edessä.
Yksi tämän seurauksena menehtyneistä lapsista oli 13-vuotias Manuel Schadwald, joka oli siepattu
Berliinistä ja joka oli aiemmin pakotettu prostituutioon Rotterdamissa sijaitsevaan lastenbordelliin.
Belgialainen kansalaisoikeusjärjestö Werkgroep Morkhoven ja sen perustaja ja johtaja Marcel
Vervloesem olivat avainasemassa tapauksen paljastamisessa.
Ryhmälle vuoti videoita. Niillä näytettiin miehiä harrastamassa seksiä lasten kanssa.
He toimittivat ne poliisille. Belgian poliisi ei kuitenkaan vastannut 5 vuoteen.
Oikeusministeri ilmoitti vuonna 1997, ettei pedofiilirengasta ole olemassa, ja myöhemmin kävi ilmi, että
videolla esiintyvä mies oli sukua belgialaisille poliitikoille.
Poliisin toimettomuuden vuoksi Vervloesem aloitti omat tutkimuksensa ja onnistui saamaan yhteyden
yhteen tekijöistä ja saavuttamaan tämän luottamuksen.
Tekijä kuitenkin murhattiin pian sen jälkeen.
Vervloesem onnistui kuitenkin varmistamaan tuhansia tiedostoja, jotka sisälsivät pornografista ja
joskus sadistista sisältöä, murtautumalla hänen kotiinsa.
Sitten hän luovutti ne lehdistölle ja syyttäjänvirastolle.
Seitsemän todistusaineistoa sisältävää CD-ROM-levyä, jotka Werkgroep Morkhoven oli toimittanut Antwerpenin tuomioistuimen
yleinen syyttäjä, on kuitenkin kadonnut jäljettömiin.
Vervloesem takavarikoi myös yli 3 000 asiakirjaa, joissa oli asiakkaiden osoitteita ja laskuja, joista kävi
ilmi, että lapsipornorinki toimi maailmanlaajuisesti, myös Saksassa, Yhdysvalloissa ja Israelissa.
Tutkimustensa kautta Vervloesem joutui kuitenkin itse oikeusjärjestelmän kohteeksi.
Häntä syytettiin lasten hyväksikäytöstä - ja hänet tuomittiin useaksi vuodeksi vankilaan.
Vietettyään kaksi vuotta belgialaisissa vankiloissa hänet vapautettiin vuonna 2010 seuraavin ehdoin:
1) Häntä kiellettiin ottamasta yhteyttä lehdistöön ja käsittelemästä edelleen pedokriminaalisia tapauksia.
2) Hän ei saanut osallistua lasten hyväksikäyttöä vastaan taistelevien järjestöjen toimintaan eikä ottaa yhteyttä ystäviinsä
Werkgroep Morkhovenista, jotka olivat uskollisesti vierailleet hänen luonaan vankilassa joka viikko vankilassa ollessaan.
Eikö olekin hämmästyttävää, että oikeuslaitos asettaa tällaisia ehtoja?
Yritettiinkö epämiellyttävää ilmiantajaa vaientaa?
Ja - oliko oikeuslaitos yhteydessä rikoksentekijöihin, kun se yritti estää näiden tapausten selvittämisen?
Mutta tiedotusvälineet tekivät myös kaikkensa tuhotakseen Vervloesemin maineen ja
esitelläkseen hänet lasten hyväksikäyttäjänä.
5. Ranska: Aktivistit Janett Seemann ja Stan Maillaud raportoivat Ranskan oikeuslaitoksen osallisuudesta
järjestäytyneisiin lasten hyväksikäyttö- ja murhatapauksiin.
Saksalainen aktivisti Janett Seemann oli jo aiemmin kampanjoinut Saksassa lukuisten
lasten katoamista vastaan pedofiiliverkostoissa.
Tätä varten hän loi esimerkiksi kaksi videoviestiä: paavi Benedictus XVI:lle ja Saksan
entiselle liittokanslerille Angela Merkelille.
Nainen yhdisti myöhemmin voimansa ranskalaisen aktivistin ja entisen poliisin Stan Maillaudin kanssa.
Ryhmänä he tutkivat erityisesti lasten järjestäytyneen hyväksikäytön tapauksia,
joihin Ranskan oikeuslaitos oli sekaantunut.
Stan Maillaud kuvaili tutkimiaan oikeudellisia menettelyjä ja toimenpiteitä paitsi laittomiksi myös rikollisiksi.
Näitä tuomioita ei tehty kansan nimissä, vaan rikollisen okkulttisen vallan nimissä, Maillaud sanoi.
Hän ja Janett Seemann tutkivat Ranskassa useita tapauksia, joissa oikeuslaitoksen jäsenet, kuten poliisit,
asianajajat, tuomarit ja syyttäjät, olivat tehneet yhteistyötä valittujen psykiatrien kanssa.
Kuvio oli aina sama:
Heti kun äidit ilmoittivat lasten seksuaalisesta hyväksikäytöstä, oikeusjärjestelmä ryhtyi toimiin.
Mutta ei - kuten olisi voinut olettaa - suojelemaan hyväksikäytettyjä lapsia ja
saattamaan rikoksentekijöitä oikeuden eteen.
Ei, päinvastoin: äidit ja heidän pahoinpidellyt lapsensa joutuivat poliisin ja oikeuslaitoksen terrorin kohteeksi.
Suojelevia sukulaisia vastaan aloitettiin laittomat oikeudenkäynnit, heidät vangittiin
ja sijoitettiin psykiatrisille osastoille.
Monissa tapauksissa äidit eivät voineet tehdä mitään suojellakseen lapsiaan raiskaajilta.
Useissa tapauksissa heiltä jopa riistettiin huoltajuus.
Vuosien ajan he ovat joutuneet sietämään avuttomina, että heidän lapsensa ovat joutuneet kiduttajiensa huostaan.
Haastatteluissa, joita Stan Maillaud teki asianomaisten äitien kanssa, he mainitsivat erityisesti tapauksiin osallistuneiden
oikeuslaitoksen jäsenten nimet ja laittoman toiminnan.
Silminnäkijöiden mukaan kyse on myös erittäin vakavista rikoksista, kuten lasten
murhien kuvaamisesta snuff-videoiden tekemiseksi.
Silminnäkijät raportoivat myös suuremmista tapaamisista, joissa useat henkilöt käyttivät lapsia hyväksi tai raiskasivat heidät.
Es gibt auch Hinweise darauf, dass der ehemalige französische Präsident und mehrere Minister Kinder missbraucht haben.
Maillaudin ja Seemannin sitoutuminen johti siihen, että myös nämä kaksi aktivistia
joutuivat oikeuslaitoksen ja poliisin kohteeksi.
Poliisi jahtasi heitä, pidätti heidät väliaikaisesti laittomien syytösten perusteella ja
käytti epäinhimillisiä kuulustelumenetelmiä.
Heidät tuomittiin tiedotusvälineissä, ja lopulta he jopa pakenivat Venezuelaan.
Interpol jäljitti Stan Maillaudin ja siirsi hänet Ranskaan, jossa hän joutui suorittamaan vankilatuomionsa.
Häntä syytettiin muun muassa lapsikaappauksesta.
Tosiasia on, että Stan Maillaud auttoi huoltajuuden menettänyttä äitiä tuomaan lapsensa turvaan.
Lasta oli pahoinpidellyt muun muassa hänen oma isänsä.
Maillaudin vangitsemisesta vastaava syyttäjä oli todistajien mukaan yksi hyväksikäytön tekijöistä.
Väliaikainen johtopäätös:
Seemannin ja Maillaudin tutkimukset osoittavat myös, että oikeuslaitoksen vastuuhenkilöt suojelevat
rikoksentekijöitä ja hyökkäävät suorastaan uhreja, uhrien sukulaisia ja itse aktivisteja vastaan.
6. Belgia: Marc Dutroux'n tapaus ja Belgian oikeuslaitoksen rooli.
Marc Dutroux'n tapaus on luultavasti Euroopan tunnetuin lapsikaappauksen, lasten
hyväksikäytön, kidutuksen, insestin ja lapsenmurhan tapaus.
Dutroux oli oikeudessa kahdesti.
Vuonna 1989 hänet tuomittiin viidestä seksuaalisesta hyväksikäytöstä 13,5 vuodeksi vankilaan,
mutta hänen ei tarvinnut istua siitä edes kolmasosaa.
Kun hänet pidätettiin uudelleen vuonna 1996, häntä syytettiin kuuden tytön sieppaamisesta heidän ollessaan lapsia ja
teini-ikäisiä, heidän seksuaalisesta hyväksikäytöstään ja lukitsemisesta kuin eläimet erään talonsa kellarin tyrmään.
Neljä heistä kuoli tuskallisessa vankeudessa.
Dutroux'n tapauksen suuri kiistanaihe oli kysymys siitä, oliko hän perverssi yksinäinen rikoksentekijä vai oliko hän myös paljon
laajemman vaikutusvaltaisten miesten verkoston alihankkija.
Mitä viitteitä ja todisteita oli siitä, että Dutroux toimi verkoston puolesta?
1. hänen oma lausuntonsa:
Vuonna 2002 Dutroux sanoi vankilassa antamassaan haastattelussa. On todellakin olemassa
verkosto, jolla on monia rikollisia yhteyksiä.
Tytöt eivät olleet siellä vain häntä varten, vaan myös muita varten.
2. hänen taloudellinen tilanteensa:
Dutroux, työtön sosiaaliavustuksen saaja, omisti viisi taloa. Hän osti säännöllisesti osakkeita ja hänellä oli
useita pankkitilejä. Näille tileille talletettiin suuria summia käteistä tyttöjen sieppauksen aikaan.
Jos Dutroux olisi vain itse hyväksikäyttänyt lapsia, hän ei olisi tienannut siitä mitään.
3. todistajanlausunnot:
Selviytyjä Regina Louf kertoi myös, että Marc Dutroux ei toiminut yksittäisenä tekijänä, vaan että kanssasyytetty
brysseliläinen liikemies Michel Nihoul järjesti lapsiseksibileitä Dutroux'n hankkimien lasten kanssa.
Michel Nihoul tilasi 12-14-vuotiaita lapsia Marc Dutroux'lta pedofiilipuolueita varten, hän kertoi.
Myös Dutroux itse todisti, että Nihoul nautti suojelua korkeimmalta taholta.
Miehellä oli kontakteja Brysselin jet setiin , mukaan lukien monet asiaankuuluvien sado-maso-juhlien asiakkaat.
4. tutkinta, jonka suorittaa tutkintatuomari Jean-Marc Connerotte:
Hän seurasi jälkiä, jotka viittasivat verkkoon.
Hän perusti puhelinnumeron, johon kansalaiset voivat antaa nimettömästi tietoja Dutroux'n tapauksesta.
Tietovyöry syöksyi tutkijoiden päälle.
Niihin sisältyi useiden nuorten naisten uskomattomia lausuntoja:
He tiesivät 1980-luvun alkupuolella parhaissa piireissä järjestetyistä
seksijuhlista, joissa lapsia kidutettiin ja tapettiin.
Myös Nihoul ja Dutroux on nähty. Jopa Belgian kuningas Albert II mainitaan vierailleena tällaisissa kauheissa juhlissa.
Väliaikainen johtopäätös:
Monia verkkoon viittaavia jälkiä olisi pitänyt seurata välittömästi.
Jos kuitenkin tarkastellaan oikeuslaitoksen ja turvallisuusviranomaisten toimia, huomataan, että
kaikki on tehty verkoston tutkimisen estämiseksi, jotta Dutroux'ta voitaisiin pitää yksittäisenä rikoksentekijänä:
Poliisi ei seurannut useita johtolankoja, kuten todistajanlausuntoja tai videonauhoja, jotka
takavarikoitiin Dutroux'n talosta ja joita ei analysoitu.
Muita todisteita varastettiin tai ne yksinkertaisesti katosivat.
Oikeudenkäynnin alkaminen viivästyi huomattavasti.
Kesti 7,5 vuotta ennen kuin Dutroux ja kolme muuta syytettyä saatiin oikeuteen.
Tänä aikana kuitenkin ainakin 27 todistajaa kuoli mystisesti.
Useimmat heistä halusivat todistaa yhteyksistä, jotka vahvistivat epäilyn siitä, että Marc Dutroux ei ollut
yksinäinen rikoksentekijä, vaan että hänen ympärillään oli rikoskumppanien verkosto.
Näiden 27 todistajan kuolemaan johtaneita olosuhteita tutkittiin joko täysin puutteellisesti tai niitä ei tutkittu lainkaan.
Eloonjäänyt Regina Louf oli nähnyt noin 60 murhaa ja pystyi jopa nimeämään 35 uhria.
Hän pystyi myös nimeämään tekijät, rikokset ja rikospaikat.
Psykologisen tutkimuksen jälkeen asiantuntijat todistivat, että hän oli joutunut massiivisen
seksuaalisen hyväksikäytön kohteeksi lapsuudessaan.
Heidän johtolankojaan ei kuitenkaan jatkettu, ja Belgian syyttäjänvirasto piti heidän todistuksiaan
epäuskottavina ja väitti, että ne olivat pelkkää mielikuvitusta.
Tämän jälkeen syyttäjä sulki todistajanlausuntojaan koskevan asiakirja-aineiston.
Tutkintatuomari Jean-Marc Connerotte tutki verkkoon viittaavat todisteet. Tuomari erotettiin tapauksen käsittelystä.
Hän oli puolueellinen, koska hän oli osallistunut hyväntekeväisyystapahtumaan kahden murhatun tytön hyväksi.
Tämä hatara perustelu johti närkästyksen myrskyyn Belgian väestön keskuudessa.
Oikeusjärjestelmä ei kuitenkaan ole reagoinut tähän.
Connerotten seuraajana toiminut tutkintatuomari Jacques Langlois oli yksi niistä
avainhenkilöistä, jotka tukahduttivat verkostoteesin.
Kaikki tutkimukset, jotka viittasivat muihin rikoksentekijöihin, lopetettiin.
Vuosia myöhemmin kävi ilmi, että Langlois ei ollut sisällyttänyt yli 600 (!) todistajan lausuntoja menettelyyn.
Kaikki todisteet verkostosta pidettiin lukkojen takana.
Kaikki tapaukseen osallistuneet tutkijat siirrettiin keväällä 1997.
Asiakirjat, joissa oli kaikki todennettavissa olevat jäljet, nimet ja epäillyt, suljettiin vuonna 1998.
Oikeusministeri Marc Verwilghen ja yleinen syyttäjä Michel Bourlet selittivät myöhemmin, että he olivat toistuvasti vaatineet uusia
tutkimuksia - mutta tuloksetta, koska Langlois oli estänyt ne.
Langlois'n ohella myös oikeusministeri Melchior Watheletilla on ratkaiseva rooli.
Wathelet, joka uhrien mukaan oli itse lasten seksijuhlien järjestäjä ja osallistuja, armahti Dutroux'n
yllättäen alle kolmannekseen ensimmäisestä vankilatuomiosta.
Hän on siis osasyyllinen siihen, että Dutroux pystyi vapauttamisensa jälkeen sieppaamaan,
raiskaamaan ja tappamaan useita nuoria tyttöjä.
Dutroux'n katastrofaalisen väärällä armahduspäätöksellä ei kuitenkaan ollut kielteisiä
seurauksia Wathelet'n uralle - päinvastoin:
Hän toimi Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen tuomarina vuosina 1995-2003 ja Euroopan pääsyyttäjänä vuosina 2012-2018.
Johtopäätös: Oikeuslaitoksen ja tutkintaviranomaisten asianomaiset tahot ovat ilmeisesti tehneet kaikkensa
varmistaakseen, että Dutroux'n tapausta ei todella selvitetä, mikä viittaa siihen, että he ovat itse olleet osa
näitä verkostoja tai ainakin joutuneet niiden painostamiksi.
Oikeuslaitoksen osallistumista tukee eloonjääneen Regina Loufin todistus.
Myöhemmin hän tunnisti pedofiilien seksijuhlien osallistujat lehdissä ja televisiossa olleista kuvista, joissa heidän
oli vapaaehtoisesti annettava itsensä asiakkaidensa käyttöön.
Heidän kertomustensa mukaan heidät kaikki tunnettiin erittäin arvostettuina yhteiskunnan jäseninä,
poliitikkoina, johtajina, teollisuusjohtajina ja jopa lakimiehinä ja oikeuslaitoksen virkamiehinä.
Regina Louf on tunnistanut rikoskumppanin, joka teki rituaalimurhan yhdelle vauvoista, jotka hän synnytti
vankeutensa aikana. Hän oli nähnyt miehen televisiossa. Hän on tutkintatuomari, joka todisti Dutroux'n tapauksessa.
Tämän Regina Loufin raskauttavan lausunnon jälkeen hänet julistettiin mielisairaaksi, ja
menettely Michel Nihoulia vastaan lopetettiin kokonaan.
Tämän teki juuri se tutkiva tuomari, joka hänen mukaansa oli yksi hänen lapsensa murhaajista.
7. Sveitsi: Nathalien tapaus ja Sveitsin oikeuslaitoksen jäsenten osallisuus lasten
hyväksikäyttöön, ihmiskauppaan ja saatanallisiin uhrauksiin.
Nathalien tapaus on ollut keskustelunaiheena sveitsiläisissä tiedotusvälineissä useiden vuosien ajan.
Vuonna 2020 Blick.ch kertoi, että hänen oma isänsä oli hyväksikäyttänyt häntä 8-vuotiaana tyttönä
seksuaalisten ja saatanallisten rituaalien avulla.
Tyttö itse sanoi myös, että hänen isänsä oli tehnyt hänet muiden rikoksentekijöiden, mutta
myös naispuolisten rikoksentekijöiden, saataville.
Nathalie oli myös todistanut muiden lasten ja aikuisten hyväksikäyttöä ja julmaa kidutusta.
Nathalie oli todistanut ihmiskauppaa, elinten ja adrenokromin kauppaa ja nähnyt saatanallisia uhrauksia.
Tämän kerrotaan tapahtuneen muun muassa rituaalipaikoissa ja piilotetuissa maanalaisissa tunnelijärjestelmissä.
Nathalien kertomukset ovat yhdenmukaisia lukemattomien muiden lausuntojen kanssa, joita Kla.TV
käsitteli dokumenttielokuvissa Blood Sect I ja II.
Myös Nathalien tapauksessa oikeusjärjestelmän ja rikoksentekijöiden verkoston välillä on selviä yhteyksiä.
Nathalie tunnisti jopa joitakin Sveitsin oikeuslaitoksen työntekijöitä tekijöiksi.
Isää vastaan aloitetun rikosoikeudenkäynnin aikana hän tunnisti useita hyväksikäyttäjiä, vanhemman tuomarin,
kaksi syyttäjää ja useita poliiseja, jotka olivat tehneet kotietsinnän Nathalien kotiin.
Nathalie todisti oikeudenkäynnin aikana toistuvasti, että hän tunsi nämä henkilöt jo ennestään.
Heidän todistuksensa mukaan he osallistuivat hyväksikäyttö- ja tapposeremonioihin, joihin heidän isänsä oli vienyt heidät.
Nathalie esimerkiksi tunnisti ja nimesi sosiaalialan lasten ja aikuisten suojelupalvelun (KES) entisen
johtajan hyväksikäyttäjäksi ja lasten murhaajaksi.
Nathalie kertoi nähneensä tämän KES:n johtajan tuovan vauvoja kokouksiin ja osallistuvan vauvojen tappamiseen.
KESB, joka on KES:n yläpuolella, nimitti Nathalielle lasten asianajajan, joka myös tunnisti Nathalien tekijäksi.
Tämä asianajaja ei ole puhunut Nathalien tai hänen äitinsä kanssa kertaakaan.
Asianajaja ei ollut henkilökohtaisesti yhteydessä Nathalieen, mutta hän oli yhteydessä Nathalien isän
asianajajaan, jota Nathalie syytti hyväksikäytöstä.
Asianajajat keskustelivat siitä, miten Nathalie voitaisiin parhaiten tehdä epäluotettavaksi asiantuntijalausuntojen avulla.
Hän pyrki selvästi siihen, että Nathalien äidin huoltajuus peruutettaisiin.
Tällaista toimintaa kutsutaan oikeudellisesti asiakaspetokseksi.
KESB:lle ilmoitettiin näistä tapahtumista.
Toimittajat ovat kirjoittaneet tästä todisteita.
Asiasta vastaava tuomari vaikutti Nathalien äidin asianajajaan.
Hänen oli tarkoitus suostutella Nathalien äiti perumaan syytteet Nathalien isää vastaan.
Nathalien äidin asianajaja jätti tämän jälkeen hakemuksen, jossa hän halusi kyseenalaistaa tämän vanhemman
tuomarin puolueellisuuden, mutta tähän ei ole vielä suostuttu.
KESB ei ainoastaan osoittanut Nathalielle asianajajaa, joka Nathalien mukaan oli yksi syyllisistä.
KESB määräsi tytön myös hakeutumaan psykiatrian ylilääkärin hoitoon. Nathalie tunnisti myös psykiatrin hyväksikäyttäjäksi.
Sattumasta ei voida enää puhua.
Nathalie kertoi, että psykiatri oli antanut hänelle sähköiskuja kuulustelujen aikana.
Se oli hänelle hyvin tuskallinen asia. Nathalie oli haastattelujen aikana yksin.
Hänen äitinsä ei saanut olla läsnä kuulusteluissa.
Nathalie puhuu toistuvasti siitä, että viranomaiset ja hänen tapauksensa tutkintaan osallistuvat henkilöt
kuuluvat siihen rikollisryhmään, jonka hän itse joutui kokemaan.
Käynnissä oleva menettely on toistuvasti osoittanut, että mainitut henkilöt eivät todellakaan olleet
kiinnostuneita puolueettomasta tutkimuksesta, vaan päinvastoin Nathalien tapauksen peittelystä.
Aivan pöyristyttävää ja häiritsevää on se, että hyväksikäytöstä syytetyn isän sijaan Nathalien
täysin viaton äiti otettiin päiväksi tiukkaan huostaan.
Nathalien äitiä, joka oli vain ohuesti puettu, pidettiin siellä 24 tuntia kylmässä sellissä, jossa oli
haiseva ulkokäymälä, ja hänet vapautettiin vasta tuntikausia kestäneiden kuulustelujen jälkeen.
Tätä tapauksesta vastaavan syyttäjänviraston toimintaa voidaan luultavasti pitää vain uuvutustaktiikkana,
jolla pyritään väsyttämään ja lannistamaan Nathalien äitiä.
Solothurner Zeitungin kriittinen toimittaja Balz Bruder uskalsi paljastaa kaikki nämä KESB:n, syyttäjänviraston
sekä lasten- ja nuorisopsykiatrien väliset riippuvuussuhteet ja tuoda ne julki artikkeleissaan.
Tämä Solothurnin sanomalehden johtava päätoimittaja, joka oli kirjoittanut Nathalien tapauksesta,
löydettiin kuolleena verilammikosta sen jälkeen, kun hänen kriittiset artikkelinsa oli julkaistu.
53-vuotiaan omistautuneen toimittajan salaperäisen kuoleman olosuhteita ei koskaan paljastettu.
Tämä muistuttaa Dutroux'n tapausta, jossa 27 todistajaa, jotka halusivat todistaa näistä
yhteyksistä, myös poistettiin salaperäisesti paikalta.
Sen varmistamiseksi, että näin ei tapahdu uudelleen Natalien tapauksessa tai muissa tapauksissa ja että
rikoksia ei voida peitellä, uhrit ja ilmiantajat ovat jo ryhtyneet varotoimenpiteisiin.
Siinä tapauksessa, että heille tapahtuisi jotakin, he ovat jo kopioineet kaikki todisteet useaan kertaan ja panneet ne
lukkojen taakse eri puolille maailmaa, kunnes todistettavasti puolueeton oikeusjärjestelmä ryhtyy tutkimaan näitä rikoksia.
Johtopäätös: Tässä ohjelmassa esitetyt esimerkit ovat vain jäävuoren huippu.
Todistajien mukaan sekä uhrien kärsimykset että heidän piinaajiensa julmuus näyttävät rajattomilta.
Jos uhrit onnistuvat pakenemaan näistä piireistä ja tekemään rikosilmoituksen, syntyy toistuvasti tilanne, jossa
oikeusjärjestelmä suojelee rikoksentekijöitä ja hyökkää uhreja vastaan, mikä on uhreille erittäin traumaattista.
Lähes kaikissa näissä tapauksissa on selviä viitteitä siitä, että kyseessä on laajamittainen, kansainvälinen verkosto,
johon yhteiskuntamme korkea-arvoiset jäsenet osallistuvat.
Lähes kaikissa tapauksissa toistuu myös se, että nämä tärkeät virkamiehet ja päättäjät kuvattiin lasten hyväksikäytön aikana.
Tämä tekee heistä alttiita kiristykselle, ja he liittyvät näitä verkostoja valvoviin piireihin ja voivat myös pakottaa poliitikot
ja oikeuslaitoksen tekemään päätöksiä omien etujensa mukaisesti.
Lähes kaikissa tapauksissa toistuu myös se, että nämä tärkeät virkamiehet ja päättäjät kuvattiin lasten hyväksikäytön aikana.
Mitään todistusaineistoa ei julkisteta, vaan se pysyy lukkojen takana.
Voidaan olettaa, että tämä on yksi syy oikeudelliseen konkurssiin, jota Ivo Sasek korosti
yksityiskohtaisesti puheessaan 19. AZK-kokouksessa.
Nyt kun tärkeät osat politiikasta ja oikeuslaitoksesta ovat ilmeisesti tämän verkoston kuristusotteessa, on sitäkin tärkeämpää
palauttaa tiedotusvälineet neljänneksi valtiomahdiksi, jota tämä korruptoitunut järjestelmä on myös tähän asti hallinnut.
Levittäkää sanaa ja liittykää Kla.TV:hen, jotta voimme valottaa näitä oikeudellisia skandaaleja ja
kiinnittää yhä valppaamman yleisön huomion näihin rikollisiin.
Kaikki nämä tapaukset osoittavat, että ennemmin tai myöhemmin emme pysty välttämään demokraattisia oikeudellisia
prosesseja, jotta puolueettomat oikeusviranomaiset voisivat käsitellä tällaisia äärimmäisiä tapauksia.
Tämän dokumentin tarkoituksena ei kuitenkaan ole antaa sellaista kuvaa, että kaikki poliisit, tuomarit ja
oikeusviranomaiset olisivat osallisia näihin rikoksiin.
Monet heistä ovat koko sydämestään sitoutuneet tähän tärkeään työhön ja ovat vilpittömiä oikeudenmukaisuuden puolestapuhujia.
Älkää pelätkö tutkia henkilökohtaisesti näitä kauhistuttavia ylilyöntejä omissa riveissänne, kiinnittäkää
niihin julkista huomiota ja puuttukaa niihin hellittämättä.
Älkää pelätkö tutkia henkilökohtaisesti näitä hirvittäviä ylilyöntejä omissa riveissänne, tuokaa
ne julkisuuteen ja puuttukaa niihin hellittämättä.
Tämä on ainoa tapa estää oikeusvaltiomme ja siten demokratiamme heikentyminen ja vakava vahingoittuminen.
Olette ottaneet tehtäväksenne varmistaa oikeudenmukaisuus!
Liittykää yhteen, osoittakaa rohkeutta, astukaa julkisuuteen ja lopettakaa tämä vallan väärinkäyttö lopullisesti!