Ništa za slabe živce
Epstein, Dutroux, Teichtmeister – imena koja predstavljaju najstrašnije zločine nad djecom.
Jesu li oni doista bili samo pojedinačni počinitelji - ili postoje globalne
pedokriminalne mreže koje su još uvijek aktivne ovdje?
Kakvu ulogu ima pravosuđe?
Je li istina da bezbrojni svjedoci tvrde da suci, tužitelji i istražitelji ne samo da
prikrivaju ove zločine, već da su i sami upleteni u njih?
Kla.TV otkriva šokantne stvari.
SAD, Njemačka, Austrija, Nizozemska, Belgija, Francuska, Švicarska:
Përfshirja e gjyqësorit në raste të rënda të abuzimit dhe vrasjes së fëmijëve është shqyrtuar në shtatë vende.
Hyrje: : Unë ua jap të gjithëve me shkrim. Abuzimi më i keq dhe më pervers i fëmijëve që kam parë dhe
përshkruar në jetën time erdhi nga vetë viktimat.
najgori, najperverzniji počinitelji bili su sami tužitelji i suci.
Ja sam ozbiljna. Najperverzniji nasilnici koje sam u životu vidio bili su tužitelji i suci.
A protiv tih ljudi nitko ništa ne poduzima.
I nemate pojma što se događa kada to izgovorite naglas kao zviždač.
A posebno s ovim ritualnim žrtvama zlostavljanja, malom djecom i dojenčadima i bebama, a djeca
su često drogirana prije nego što budu ubijena.
I to je ono što želim reći, godinama sam govorio da opravdano sumnjam da imamo
organizirani kriminal unutar pravosudnog sustava ovdje.
I zato kažem, svima ću dati napismeno, najgori počinitelji su u pravosudnom sustavu.
A ako bi mi se nešto dogodilo, onda ovo što sam rekao možete računati kao izjavu svjedoka, kao izjavu pod zakletvom.
Predanost Dorothee Thul i njezina izjava imali su ozbiljne posljedice:
Vaš medicinski kolega dr. Jette Limberg-Diers objavila je vapaj za pomoć da je doktorica Thul napadnuta i
pretučena te da je poslana u psihijatrijsku bolnicu.
Oduzeta joj je vozačka dozvola, a kuća je stavljena pod obveznu hipoteku, što bi rezultiralo ovrhom kuće.
Protiv nje je podignuta kaznena prijava zbog uvreda na internetu.
Kako prenosi njezin Telegram kanal, 2021. godine osuđena je na devet mjeseci zatvora uz uvjetnu kaznu od tri godine.
Dr. Dorothea Thul srušila se u sudnici.
U travnju 2023. privedena je zbog pobune.
Od tada je nestala sa scene, nitko ne zna gdje je ni kako je.
Zašto se takve mjere poduzimaju protiv doktorice Dorothee Thul?
Može li to imati veze s vašom izjavom da su najgori počinitelji sami sebi u pravosudnom sustavu?
Ima li dokaza da je pravosuđe upleteno u pedo-kriminalne mreže?
Kla.TV istraživala je ta pitanja i zapravo naišla na zastrašujuće provalije.
Velik broj preživjelih i svjedoka organiziranog seksualnog i ritualnog nasilja posvjedočio je da su u ove zločine
upleteni visoki suci, tužitelji, odvjetnici i policajci.
Neki od njih su i sami počinitelji, drugi pokrivaju pedokriminalne mreže, štite počinitelje i progone svjedoke i aktiviste.
Poslušajte nekoliko primjera nakon toga.
1. SAD-
Upletenost američkog pravosudnog sustava u skandal Epstein Američki financijer i seksualni prijestupnik
Jeffrey Epstein vodio je lanac seksualne trgovine maloljetnicima u razdoblju od oko 20 godina.
Žrtve prijavljuju sex trafiking i seksualne napade koji su se dogodili još 1996. godine.
Ukupno se pretpostavlja da je bilo najmanje 100 žrtava.
Međutim, broj neprijavljenih slučajeva sigurno je višestruko veći.
Maria Farmer, jedna od Epsteinovih žrtava koja je bila prisiljena raditi na recepciji pansiona u kojem je Epstein u to
vrijeme boravio, primijetila je sljedeće tijekom godinu dana:
Gospodinu Epsteinu je svaki dan dovođeno pet do deset djevojčica, što je za djecu bila vrlo užasna stvar.
Govorila je o ukupno tisućama djevojaka koje su stigle na Epsteinovo imanje.
Samo u Floridi više nije bilo pronađeno 500 djevojaka koje je Maria Farmer htjela
kontaktirati kako bi svjedočile protiv Epsteina.
Ona ne može razumjeti što se dogodilo svim djevojkama.
Njihova ozbiljna sumnja je da su ubijeni.
Virginia Roberts Giuffre, još jedna od Epsteinovih žrtava koja je godinama bila pod njegovom kontrolom, rekla je:
Vidio sam stotine djevojaka kako prolaze kroz Jeffreyjeva pokretna vrata. Njegova vrata koja se neprestano okreću
Virginia Roberts Guiffre bila je tamo uživo kada je Epsteinove 12-godišnje trojke predao iz Francuske model skaut (to
je osoba koja traži lijepe ljude za modnu industriju) Brunel.
Djevojke su bile prisiljene na devijantne seksualne prakse s Epsteinom.
Epstein ne samo da je sam silovao i zlostavljao djevojke, već ih je također stavljao na raspolaganje slavnim osobama za seks.
Djevojke su u tu svrhu letjele po cijelom svijetu.
Nekoliko Epsteinovih žrtava navelo je osobe koje su ih seksualno zlostavljale kao maloljetne osobe.
Osim Epsteina, Virginia Roberts Guiffre optužila je sljedeće osobe za zlostavljanje:
Princ Andrew, Odvjetnik zvijezda Alan Dershowitz, Menadžer hedge fondova Glenn Dubin, Političar Bill Richardson,
Francuski skaut modela Jean-Luc Brunel, AI znanstvenik Marvin Minsky i hotelski milijarder Tom Pritzker.
Maria Farmer izvijestila je da su Donald Trump i Bill i Hillary Clinton bili suzavjerenici Jeffreya Epsteina.
Vidjela ih je kako svi ulaze i izlaze iz Epsteinove kuće i znala je da su dio cijele stvari, rekao je Farmer.
Epstein je održavao dobre odnose s pravosuđem.
Nekoliko žena koje su na sudu optužile Epsteina rekle su da je među počiniteljima i poznata američka zvijezda odvjetnik
Alan M. Dershowitz, koji je nekoliko puta branio Epsteina.
Maria Farmer Dershowitza je doslovno nazivala suurotnikom.
Virginia Roberts Giuffre - glavna tužiteljica u slučaju Epstein - tužila je odvjetnika 2019. za silovanje i klevetu karaktera.
Dershowitz je tada podnio protutužbu tvrdeći nanošenje štete njegovom ugledu i namjerno nanošenje emocionalne patnje.
I dan danas oštro negira da je ikada imao seksualni kontakt s maloljetnicama.
Optužbu da je odvjetnik zlostavljao Virginiju Roberts Giuffre dok je bila maloljetna, sudac je čak izbrisao iz spisa.
Dershowitz je prošao nekažnjeno iako ga je nekoliko žena inkriminiralo.
Navele su da ih je kao maloljetnice seksualno zlostavljao ili silovao.
Također je poduzeo akciju s nekoliko žena koje su podnijele tužbe, dajući diskreditirajuće
informacije i prosljeđujući ih glavnom istražitelju.
Na primjer, tvrdio je da je Virginia Roberts Guiffre poznata prostitutka i lažljivica.
Ona, od svih ljudi, koju su, prema vlastitim izjavama, Epstein i Dershowitz natjerali na prostituciju kao maloljetnicu!
Medijski i pravni pritisak na Virginiju Roberts Guiffre na kraju ju je natjerao da se povuče i povuče optužbu protiv Dershowitza.
Epsteina je u sudskom postupku po drugi put zastupao Alan Dershowitz 2019.
Epstein je već 2008. bio optužen za silovanje maloljetnica i njihovo prisiljavanje na prostituciju, za što bi u
normalnim okolnostima morao odslužiti doživotnu kaznu (!).
Umjesto toga, Jay Levkowitz, još jedna visoko plaćena odvjetnička zvijezda iz tadašnjeg sedmeročlanog Dershowitzevog
odvjetničkog tima, dogovorio je izvansudsku nagodbu sa federalnim tužiteljem Floride Alexanderom Acostom.
Kao rezultat ovog dogovora, Epstein je umjesto doživotne robije dobio potpuno neadekvatnu zatvorsku kaznu od 18 mjeseci.
Od toga je morao odslužiti samo 13 mjeseci.
Bio je smješten u privatnom krilu zatvora i imao je do 12 sati slobodnog vremena svaki dan za odlazak u svoj ured.
Tužitelj Acosta i pravni tim oko Levkowitza i Dershowitza stoga bi trebali biti odgovorni za činjenicu da je Epstein nakon suđenja
2008. morao odslužiti samo 13 mjeseci umjesto doživotne robije.
To je bio jedini način na koji je Epstein mogao nastaviti voditi lanac silovanja djece do 2019.
Osim toga, dogovor je omogućio Epsteinu da izbjegne savezno kazneno gonjenje 2008., što
ga je zauzvrat zaštitilo od daljnje istrage.
Sumnja se da je odgovornima u pravosuđu i istaknutim počiniteljima bilo prilično drago što se
više detalja skandala Epstein nije istražilo.
Tužitelj Acosta kasnije je unaprijeđen u ministra rada pod Trumpom.
Je li to bila nagrada za njegovo kooperativno ponašanje u zaštiti počinitelja i zataškavanju pravih razmjera skandala?
Novinarka Julie K. Brown iz američkih novina Miami Herald doznala je od policajaca da po nalogu
viših vlasti nisu smjeli valjano istražiti Epsteina.
Pregledala je sudske spise i konačno objavila seriju o Epsteinovim zločinima u studenom 2018.
Ona je jedina iznijela u javnost ogroman opseg optužbi.
Zapravo nitko nije pratio cijelu stvar, rekla je novinarka Julie K. Brown.
br/> FBI, Federalni istražni ured i Federalna agencija za provođenje zakona, kao ni Domestic Secret Service, jedna od
vodećih agencija za provođenje zakona u Sjedinjenim Državama, nisu procesuirali Epsteina. Prema Marii Farmer, jednoj
od Epsteinovih žrtava, FBI je bio dobro informiran o lancu koji je trgovao maloljetnicama u seksualne svrhe.
FBI je također znao da su Maria Farmer i njezina sestra Annie već bile žrtve Epsteinovog lanca seksualne trgovine 1996.
Prema Mariji Farmer, FBI je točno znao tko je umiješan u slučaj i da je Epstein vodio
shemu iznude koja uključuje dječju pornografiju.
Unatoč tome, protiv Epsteina nisu poduzete nikakve mjere.
Na temelju dostupnih dokaza, FBI bi imao dužnost doživotno zatvoriti Epsteina. Ali to nije učinjeno.
Međuzaključci:
Slučaj Epstein otkriva da su pravosudni i istražni organi potpuno zažmirili na oči, što je dovelo do
duboke, višegodišnje patnje brojnih mladih djevojaka.
Nažalost, malo se toga promijenilo.
Međutim, njegova suučesnica Ghislaine Maxwell sada je osuđena na 20 godina zatvora.
Međutim, sutkinja Alison Nathan nije dopustila dokaze u ovom suđenju koji su uključivali imena
drugih potencijalnih pomagača, pomagača ili korisnika.
Dnevnici letenja Lolita Expressa , koji je vozio slavne osobe na Epsteinov otok, ili Maxwellova Crna knjiga morali su
biti predstavljeni sudu s uglavnom zacrnjenim stranicama.
Osim Maxwella, svi ostali istaknuti počinitelji i dalje su na slobodi.
2. Njemačka: Sachsensumpf
– Je li pravosuđe zataškalo zločine i skupinu počinitelja?
Sachsensumpf se odnosi na aferu o umiješanosti visokopozicioniranih osoba u
Saskoj u prisilnu prostituciju maloljetnica.
Kao svjedok, tada maloljetna Mandy Kopp iznijela je ozbiljne optužbe na račun ovih visokopozicioniranih ljudi.
Godine 1989. zbog obiteljskih problema završila je u bordelu za maloljetnike Jasmin u Leipzigu.
Tamo su ona i druge djevojke godinama teško fizički zlostavljane, silovane i mučene.
Godine 1993. događaji u bordelu Jasmin postali su poznati kao afera Sachsensumpf i policija je izvršila raciju.
Tijekom policijskog ispitivanja, Mandy Kopp identificirala je nekoliko svojih mučitelja:
Među njima su renomirani leipziški suci, odvjetnici, policajci i agenti za nekretnine.
Prema Mandy, sudac koji je vodio suđenje također je bio jedan od silovatelja.
Ovaj sudac osudio je operaterku bordela na blagu kaznu od četiri godine i dva mjeseca zatvora.
Vlasnik bordela kasnije je izjavio da je samo blago kažnjen jer nije otkrio imena počinitelja u svojoj bordelu za maloljetnike.
Ovo je još jedan dokaz zapetljanosti pravosudnog sustava s počiniteljima pedo-kriminala.
Mandy Kopp i oni koji su doživjeli istu patnju ispitani su još dva puta do 2009. godine, a ponovno su
dvojicu visokopozicioniranih odvjetnika s fotografija identificirali kao silovatelje.
Ali ni dresdenski javni tužitelj ni saksonski istražni odbor nisu reagirali.
Umjesto toga, objavljuju ime žrtve i mjesto stanovanja.
Mandy Kopp tada su identificirani počinitelji prijavili za klevetu.
U strahu za svoj život i daljnjih tužbi nije otkrila sva svoja saznanja.
U studenom 2012. suđenje je odgođeno nakon što je Mandy doživjela živčani slom četvrtog dana suđenja, sedam sati suđenja.
Nedugo nakon toga, 28. siječnja 2013. okrutni činovi su otišli u zastaru.
Međutim, ova se zastara mogla spriječiti. Jer Mandy Kopp nije bila sama sa svojom izjavom.
Saski ured za zaštitu ustava također je istražio četvrt crvenih svjetiljki i predao važan materijal saskom
ministru unutarnjih poslova Thomasu de Maizièreu 2005. godine.
Prema tome, suci i tužitelji iz Leipziga bili su osumnjičeni da su bili u dosluhu s kriminalcima i
da su i sami bili uključeni u zlostavljanje djece.
Imena počinitelja poznata su Uredu za zaštitu Ustava.
Iz Ureda za zaštitu Ustava također su izvijestili da je crveni milje ovim inkriminirajućim
materijalom ucjenjivao sve državne odvjetnike.
Zauzvrat su dotični dužnosnici upozoravali na racije, ometali istrage i utjecali na procese.
Kao najviši poslodavac, de Maizière nije obavijestio ni parlament ni nadležna tijela za provođenje zakona.
Stoga je kasnije optužen da je namjerno ili svjesno spriječio kažnjavanje počinitelja te je optužen.
Međutim, istraga je kasnije zatvorena i Sachsensumpf je označen kao vrući zrak i teorija zavjere.
Opovrgnuto je postojanje kriminalne mreže.
Sada su napadnuta dvojica vodećih istražitelja iz policije i Ureda za zaštitu Ustava.
Glavnog istražitelja kriminalističke policije za područje organiziranog kriminala Georga Wehlinga suspendirao je
izravno ministar unutarnjih poslova iz upitnih razloga.
Protiv tadašnje predstojnice Ureda za zaštitu ustava Simone Skroch, nekadašnje Henneck, koja je u prijašnjem radu
državne tužiteljice već razvrgla lanac zlostavljača djece, sada se godinama vodio disciplinski i istražni postupak.
Obojica su optuženi, ali su zatim oslobođeni po ključnim točkama nakon dugog suđenja.
Thomas De Maizière je, s druge strane, tijekom svoje karijere napredovao do raznih pozicija federalnog ministra.
Istu stvar vidjeli smo u slučaju Epstein, kada je tužitelja Alexandera Acostu, koji je štitio te
počinitelje, Trump unaprijedio u ministra rada.
Pokazuje li ovaj obrazac ponovno da pravosuđe oštro postupa prema onima koji ga razotkrivaju, a pravi kriminalci ostaju
neosporeni, a oni koji to zataškavaju bivaju unaprijeđeni?
3. Je li austrijski pravosudni sustav zaštitio pedo-kriminalnog glumca Floriana Teichtmeistera?
Izuzetno blaga presuda Florianu Teichtmeisteru, austrijskom glumcu i masonu Velike lože
Austrije, izazvala je veliko uzbuđenje 2023. godine.
Teichtmeister je očito bio toliko uvjeren u masoneriju da je čak sagradio hram na svom imanju.
Sudilo mu se jer je kod njega pronađena velika količina droge te je prikupio 76.000 dosjea dječje pornografije.
Mnoge od njih je uredio, dodao komentare ili ih spojio u kolaže.
U svojim je komentarima opisao svoje najgore fantazije o nasilju koje je sanjao o nanošenju djece.
Od bičevanja, mučenja, užasnog silovanja do smrti, njegove fantazije nisu imale granica.
Tužiteljstvo je Teichtmeistera svrstalo na drugu najvišu razinu od 9 od 10 na ljestvici opasnosti.
Unatoč velikoj opasnosti i usprkos činjenici da su djeca u tisućama slučajeva oštećena, a Teichtmeister kao
počinitelj je djelomično kriv, on je osuđen samo na uvjetnu kaznu od dvije godine uz uvjet terapije .
Dakle, za svoje postupke ne mora ići niti jedan dan u zatvor.
Ne samo potpuno neprimjerena presuda, već i ponašanje sudionika u procesu otvara velika pitanja.
Nije istraženo za koga je Teichtmeister komentirao dosjee niti je li bio dio mreže.
Prema promatračima suđenja, državni odvjetnik ili sudac nisu postavljali nikakva kritička
pitanja okrivljeniku niti su ispitivali svjedoke.
Je li bilo bojazni da će druge istaknute ličnosti biti razotkrivene?
Nikada nije istraženo je li svoje nasilne fantazije doista proveo u djelo.
I to usprkos jasnim pokazateljima, kao što je pronađen popis za kupnju djevojačke odjeće i sado-mazo stvari.
Sudac Stefan Apostol izrazio je žaljenje zbog Teichtmeisterova društvenog ostracizma i iskoristio demonstracije
protiv njega kao razlog za odobravanje olakotnih okolnosti.
Prilično pasivna tužiteljica Julia Kalmar do kraja dokaznog postupka prešutjela je važne detalje.
Unatoč činjenici da je Teichtmeister bila iznimno opasna, odlučila se ne žaliti na presudu.
Pozvani vještak, profesor doktor Peter Hofmann, također se jako potrudio za optuženika i umanjio opasnost koju on predstavlja.
Hofmann je već bio zapažen u prijašnjim suđenjima za zlostavljanje jer je pripremao čudna
izvješća u korist optuženika i banalizirao zločine.
Jednom je rekao sljedeće: Polovica pogođene djece može dobro podnijeti pedofilske napade.
Prilagođavaju ga svojoj biografiji i ne boluju od posttraumatskog stresnog poremećaja.
Je li nasumično odabran kao vještak za ovo suđenje?
Međuzaključci:
Presuda i čudno ponašanje vještaka, suca i državnog odvjetnika izaziva pitanja.
Je li se s Teichtmeisterom postupalo delikatno kako ne bi otkrio daljnje suučesnike?
Jesu li ga njegove slobodnozidarske veze spasile zatvora?
U skladu s krilaticom kojom je list Der Standard smisleno naslovio o masonima: Braća se drže zajedno?
4. Nizozemska i Belgija: Slučaj Zandvoort
Krug dječje pornografije u Zandvoortu nazvan je po nizozemskom primorskom ljetovalištu Zandvoortu,
gdje su dvojica glavnih počinitelja vodila videoteku.
U tom savezu zlostavljača djece počinjeni su najgori zločini.
Kada je slučaj otkriven 1998. godine, zaplijenjene su stotine filmova koji prikazuju silovanje djece, pa čak i beba.
Seksualne zabave s elitnim ljudima slavile su se na jahti jednog od počinitelja, gdje su snimani takozvani snuff videi u kojima
su djeca seksualno zlostavljana i mučena do smrti pred kamerama.
Jedno od djece koja su umrla zbog toga bio je 13-godišnji Manuel Schadwald, otet iz Berlina i prethodno
prisiljen na prostituciju u dječjem bordelu u Rotterdamu.
Belgijska grupa za pomoć građanskim pravima Werkgroep Morkhoven sa svojim osnivačem i voditeljem Marcelom
Vervloesemom dala je značajan doprinos razotkrivanju slučaja.
Skupina je dobila videozapise na kojima se vidi kako muškarci seksaju s djecom.
To su prenijeli policiji. Međutim, belgijska policija na to nije reagirala 5 godina.
Ministar pravosuđa je 1997. godine objavio da ne postoji pedofilski lanac, a kasnije se pokazalo da je jedan
od muškaraca na snimci u rodu s belgijskim političarima.
Zbog nedjelovanja policije, Vervloesem je proveo vlastito istraživanje te uspio uspostaviti kontakt s
jednim od počinitelja i zadobiti njegovo povjerenje.
Međutim, ovaj počinitelj je ubrzo nakon toga ubijen.
Međutim, Vervloesem je provalom u svoj dom uspio osigurati tisuće datoteka s pornografskim i ponekad sadističkim sadržajem.
Potom ih je predao novinama i javnom tužitelju.
Međutim, sedam CD-ROM-ova s dokazima koje je ova Werkgroep Morkhoven proslijedila glavnom
tužitelju suda u Antwerpenu netragom je nestalo.
Vervloesem je također zaplijenio više od 3000 dokumenata koji sadrže adrese kupaca i fakture iz kojih je
jasno da je lanac dječje pornografije djelovao diljem svijeta, uključujući Njemačku, SAD i Izrael.
Međutim, kroz svoje istrage, Vervloesem je i sam postao meta pravosuđa.
Optužen je za zlostavljanje djeteta – i osuđen na višegodišnju zatvorsku kaznu.
Nakon dvije godine provedene u belgijskim zatvorima, pušten je 2010. pod sljedećim uvjetima:
1) Zabranjen mu je kontakt s novinarima i daljnje bavljenje pedokriminalnim predmetima.
2) Nije mu bilo dopušteno sudjelovati u aktivnostima organizacija koje se bore protiv zlostavljanja djece niti kontaktirati sa
svojim prijateljima iz Werkgroep Morkhoven, koji su ga vjerno posjećivali u zatvoru
svaki tjedan tijekom njegovog izdržavanja kazne.
Nije li vrlo čudno da upravo pravosuđe postavlja takve uvjete?
Je li ovo bio pokušaj da se ušutka nepoželjni otkrivač?
I – je li pravosuđe imalo veze s počiniteljima kada su pokušavali spriječiti rasvjetljavanje ovih slučajeva?
Ali mediji su se također jako trudili uništiti Vervloesemov ugled i prikazati ga kao zlostavljača djece.
5. Francuska: Aktivisti Janett Seemann i Stan Maillaud izvještavaju o uključenosti francuskog pravosuđa u
slučajeve organiziranog zlostavljanja i ubojstava djece.
Njemačka aktivistica Janett Seemann već je pokrenula kampanju protiv nestanka brojne
djece u pedo-kriminalnim mrežama u Njemačkoj.
U tu je svrhu izradila, među ostalim, dvije videoporuke: jednu tadašnjem papi Benediktu
XVI., a drugu bivšoj kancelarki Angeli Merkel.
Kasnije je udružila snage sa Stanom Mailaudom, francuskim aktivistom i bivšim žandarom.
Kao tim, posebno su istraživali slučajeve organiziranog zlostavljanja djece u koje je
bio uključen francuski pravosudni sustav.
Stan Maillaud opisao je sudske postupke i mjere koje je istraživao ne samo kao nezakonite, već i kriminalne.
Prema Maillaudu, ove presude nisu donesene u ime naroda, već u ime kriminalne okultne sile.
On i Janett Seemann ispitali su niz slučajeva u Francuskoj u kojima su članovi pravosuđa, poput policajaca, odvjetnika, sudaca
i javnih tužitelja, radili zajedno s odabranim psihijatrima.
Uvijek se javljao isti obrazac:
Čim su majke prijavile seksualno zlostavljanje djece, pravosuđe je krenulo u akciju.
Ali ne – kako bi se očekivalo – zaštititi zlostavljanu djecu i kazniti počinitelje.
Ne, naprotiv: majke i njihova zlostavljana djeca bili su izloženi policijskom i pravosudnom teroru.
Rođaci koji su bili zaštitnici bili su podvrgnuti nezakonitim postupcima, pritvoreni i smješteni na psihijatrijsku skrb.
U mnogim slučajevima majke nisu mogle učiniti ništa da zaštite svoju djecu od silovatelja.
U nekoliko slučajeva čak im je oduzeto roditeljsko skrbništvo.
Godinama su morali bespomoćno podnositi gledajući svoju djecu na brizi svojih mučitelja.
U intervjuima koje je Stan Maillaud vodio s pogođenim majkama, one posebno spominju imena i nezakonite
radnje pravosudnih službenika uključenih u slučajeve.
Prema izjavama svjedoka, radi se i o izuzetno teškim kaznenim djelima, kao što su: B. snimanje ubojstava djece
za proizvodnju videa za zabavu i seksualnu stimulaciju.
Svjedoci govore i o većim sastancima na kojima je nekoliko osoba zlostavljalo ili silovalo djecu.
Postoje i svjedočanstva da je zlostavljanje djece bilo od strane 1 bivšeg francuskog predsjednika i nekoliko ministara.
Predanost Maillauda i Seemanna dovela je do toga da se ovo dvoje aktivista također nađe na meti pravosuđa i policije.
Policija ih je progonila, privremeno privela na temelju protupravnih optužbi i
podvrgnula ih nehumanim metodama ispitivanja.
Mediji su ih osudili, a na kraju su čak pobjegli u Venezuelu.
Tamo je Stanu Maillaudu ušao u trag Interpol i prebacio ga u Francusku, gdje je morao služiti zatvorsku kaznu.
Optužen je, među ostalim, i za otmicu djece.
Činjenica je da je Stan Maillaud pomogao majci kojoj je oduzeto skrbništvo da dovede dijete na sigurno jer ju
je, među ostalim, seksualno zlostavljao vlastiti otac.
Tužitelj koji je bio odgovoran za Maillaudovo zatvaranje bio je, prema izjavama svjedoka,
jedan od počinitelja seksualnog zlostavljanja.
Međuzaključci:
Istrage Seemanna i Maillauda također pokazuju da odgovorni u pravosuđu štite počinitelje i doslovno
napadaju žrtve, rodbinu žrtava i same aktiviste.
6. Belgija: Slučaj Marc Dutroux i uloga belgijskog pravosuđa
Slučaj Marca Dutrouxa vjerojatno je najpoznatiji slučaj otmice djece, zlostavljanja
djece, mučenja, incesta i čedomorstva u Europi.
Dutrouxu je suđeno dva puta.
Godine 1989. osuđen je na 13,5 godina zatvora zbog pet točaka optužnice za seksualno
zlostavljanje, ali nije morao odslužiti ni trećinu te kazne.
Optužba kada je ponovno uhićen 1996. bila je da je oteo šest djevojaka, seksualno ih zlostavljao i kao
životinje zatvorio u podrumsku tamnicu jedne od svojih kuća. Te su djevojke bile djeca i tinejdžerice.
Četvorica su mučno umrla u zatočeništvu.
Velika kontroverza u slučaju Dutroux bilo je pitanje je li on bio seksualno izopačeni usamljeni počinitelj ili je
također bio opskrbljivač mnogo veće mreže moćnih ljudi.
Koje su indikacije i dokazi postojali da je Dutroux djelovao za mrežu?
1. Njegova vlastita izjava:
Godine 2002. Dutroux je u intervjuu u zatvoru rekao da doista postoji mreža s mnogo kriminalnih ogranaka.
Djevojke nisu bile tu samo za njega samog, već i za druge.
2. Njegova financijska situacija:
Dutroux, nezaposleni primatelj socijalne pomoći, posjedovao je pet kuća, redovito kupovao dionice i imao
nekoliko bankovnih računa na koje su uplaćivane velike svote gotovine u vrijeme otmice djevojčica.
Da je Dutroux zlostavljao djecu samo za sebe, ne bi zaradio na tome.
3. Izjave svjedoka:
Preživjela Regina Louf također je izvijestila da Marc Dutroux nije djelovao kao usamljeni počinitelj, već da je
suoptuženi bruxelleski biznismen Michel Nihoul organizirao dječje seksualne zabave s djecom koju je nabavio Dutroux.
Michel Nihoul je od Marca Dutrouxa naručivao djecu u dobi od dvanaest do 14 godina za
relevantne pedofilske zabave, izvijestila je.
Sam Dutroux također je izjavio da je Nihoul uživao zaštitu od samog vrha.
Čovjek ima kontakte s bruxelleskim jet setom , uključujući mnoge mušterije s relevantne sado-maso party scene.
4. Istrage suca Jean-Marca Connerottea:
Pratio je tragove koji su upućivali na mrežu.
Uspostavio je telefonski broj na koji su građani mogli anonimno davati informacije o slučaju Dutroux.
Lavina informacija zatrpala je istražitelje.
Ovo također uključuje izjave nekoliko mladih žena koje su rekle nevjerojatne stvari:
Znaju za seks zabave ranih 80-ih u najboljim krugovima gdje su mučena i ubijana djeca.
Viđeni su i Nihoul i Dutroux. Čak se i belgijski kralj Albert II spominjao da je prisustvovao takvim jezivim zabavama.
Međuzaključci:
Bilo bi posve očito pratiti mnoge tragove koji upućuju na mrežu.
No, ako pogledate postupanje pravosudnih i sigurnosnih tijela, vidljivo je da je učinjeno sve da se spriječi istraga o mreži
kako bi se Dutroux mogao prikazati kao usamljeni počinitelj:
Policija uopće nije pratila brojne dojave, uključujući izjave svjedoka ili videovrpce koje su bile
osigurane u Dutrouxovoj kući i nisu procijenjene.
Ostali dokazi su ukradeni ili jednostavno nestali.
Početak suđenja je masovno odgođen.
Trebalo je punih 7,5 godina dok Dutroux i trojica suoptuženika nisu izvedeni pred suđenje.
Tijekom tog vremena misteriozno je umrlo najmanje 27 svjedoka.
Većina njih htjela je svjedočiti o vezama koje su išle u prilog sumnji da Marc Dutroux nije usamljeni
počinitelj, već da oko njega postoji mreža pomagača.
Okolnosti koje su dovele do smrti ovih 27 svjedoka ili su potpuno nedovoljno istražene ili uopće nisu istražene.
Preživjela Regina Louf svjedočila je oko 60 ubojstava i čak je mogla navesti imena 35 žrtava.
Također je mogla konkretno navesti imena počinitelja, zločina i mjesta zločina.
Nakon psihološkog pregleda vještaci su posvjedočili da je u djetinjstvu bila izložena masovnom seksualnom zlostavljanju.
Ipak, njihovi tragovi nisu slijedili, a belgijsko javno tužiteljstvo je njihova svjedočenja
opisalo kao nepouzdana, tvrdeći da su plod čiste mašte.
Državni tužitelj je potom zatvorio dosje s njezinim izjavama svjedoka.
Slučaj je povučen od istražnog suca Jean-Marca Connerottea koji je ispitao dokaze koji su upućivali na mrežu.
Ima predrasude jer je prisustvovao dobrotvornoj akciji za dvije ubijene djevojke.
Ovo slabašno opravdanje izazvalo je buru prosvjeda među belgijskim stanovništvom.
Međutim, pravosuđe se nije dojmilo.
Istražni sudac koji je naslijedio Connerottea, Jacques Langlois, jedan je od ključnih ljudi koji su potisnuli tezu o mreži.
Zaustavio je sve istrage o mogućim osobama koje stoje iza toga.
Godinama kasnije pokazalo se da Langlois u postupak nije uključio izjave više od 600 (!) svjedoka.
Sve izjave svjedoka o mreži bile su zapečaćene.
Uključeni istražitelji prebačeni su u proljeće 1997.
Dosjei koji sadrže sve dokazive tragove, imena i osumnjičenike zatvoreni su 1998.
Kasnije su ministar pravosuđa Marc Verwilghen i javni tužitelj Michel Bourlet izvijestili da su više puta pozivali na
nove istrage - ali bezuspješno jer je Langlois blokirao istragu.
Uz Langloisa, presudnu ulogu ima i ministar pravosuđa Melchior Wathelet.
Wathelet, koji je prema tvrdnjama žrtava i sam bio organizator i sudionik seksualnih zabava s djecom,
iznenađujuće je pomilovao Dutrouxa tijekom prve zatvorske kazne nakon manje od trećine odsluženog vremena.
Stoga je djelomično odgovoran za činjenicu da je Dutroux nakon puštanja na slobodu uspio
oteti, silovati i ubiti nekoliko mladih djevojaka.
Međutim, katastrofalna pogrešna odluka o pomilovanju Dutrouxa nije imala negativne posljedice na Watheletovu karijeru - naprotiv:
Bio je sudac Europskog suda pravde od 1995. do 2003. i glavni europski državni odvjetnik od 2012. do 2018. godine.
Zaključak: Važne snage unutar pravosuđa i istražnih tijela očito su učinile sve da slučaj Dutroux doista ne
bude riješen, što sugerira da su i sami bili dio tih mreža ili barem pod pritiskom istih.
Zapetljanost pravnog sustava potkrijepljena je svjedočenjem preživjele Regine Louf.
Sudionike pedofilskih seks zabava kasnije je prepoznavala na novinskim fotografijama i na televiziji, gdje
je morala dragovoljno posluživati ​​svoje mušterije.
Prema njihovim izjavama, svi su bili poznati kao vrlo časni članovi društva, uključujući političare, menadžere,
industrijalce, ali i odvjetnike i pravosudne dužnosnike.
Čak je jednog od istražnih sudaca koji je na televiziji svjedočio o slučaju Dutroux prepoznala kao jednog od suučesnika u
ritualnom ubojstvu jedne od beba koje je rodila u zatočeništvu.
Nakon ove inkriminirajuće izjave Regine Louf, ona je proglašena neuračunljivom, a postupak
protiv Michela Nihoula potpuno je obustavljen.
To je učinila upravo istražna sutkinja za koju je tvrdila da je jedan od ubojica njezine bebe.
7. Švicarska: Slučaj Nathalie i umiješanost švicarskih pravosudnih dužnosnika u zlostavljanje
djece, trgovinu ljudima i sotonsko žrtvovanje ljudi
Slučaj Nathalie raspravlja se u švicarskim medijima već nekoliko godina.
Primjerice, Blick.ch je 2020. izvijestio o seksualnom i sotonističkom ritualnom zlostavljanju tada
osmogodišnje djevojčice od strane vlastitog oca.
I sama djevojka je prijavila da ju je otac stavio na raspolaganje drugim nasilnicima i ženama.
Također je promatrala zlostavljanje i okrutno mučenje druge djece i odraslih.
Svjedočila je trgovini ljudima, organima i adrenokromom i svjedočila sotonističkim žrtvovanjima.
To se događalo, između ostalog, na ritualnim mjestima iu skrivenim podzemnim sustavima tunela.
Nathalieni opisi identični su bezbrojnim drugim izjavama o kojima je Kla.TV govorila u dokumentarcima Blood Sect I i i II.
I u slučaju Nathalie postoji jasna sprega između pravosuđa i mreže počinitelja.
Nathalie je čak identificirala neke ljude iz švicarskog pravosudnog sustava kao počinitelje.
Tijekom istražnog postupka protiv oca prepoznala je nekoliko počinitelja zlostavljanja, višeg suca, dvoje
državnih odvjetnika i nekoliko policajaca koji su izvršili pretragu Nathalienog stana.
Tijekom postupka Nathalie je u više navrata izjavila da te ljude već poznaje.
Sudjelovali su u ceremonijama zlostavljanja i ubijanja na koje ih je otac vodio.
Na primjer, bivšeg voditelja zaštite djece i odraslih (KES) u odgovornoj društvenoj regiji Nathalie je
prepoznala i imenovala zlostavljačem i ubojicom djece.
Nathalie je izvijestila da je vidjela ženu voditeljicu KES-a kako dovodi bebe na sastanke i sudjeluje u ubijanju beba.
KESB, matična tvrtka KES-a, angažirala je odvjetnicu za prava djeteta i Nathalie ju
je također identificirala kao počiniteljicu.
Ova žena odvjetnica niti jednom nije razgovarala s Nathalie ili njezinom majkom.
S Nathalie nije održavala nikakav osobni kontakt, već prvenstveno s očevim odvjetnikom
kojeg je Nathalie optužila za zlostavljanje.
Zajedno s njim složila se da vještačenjem može učiniti Nathalie nepovjerljivom.
Očito je imala cilj lišiti Nathalienu majku skrbništva.
Ovaj pristup se zakonski naziva izdajom klijenta.
O ovim događajima obaviješten je KESB.
Uredništvo ima pisane dokaze o tome.
Viši sudac odgovoran za slučaj utjecao je na odvjetnika Nathaliene majke.
Trebao bi je uvjeriti da povuče tužbu protiv Nathaliena oca.
Odvjetnik Nathaliene majke potom je podnio zahtjev za pristranost glavnog suca, no to još nije odobreno.
KESB nije samo dodijelio Nathalie ženu odvjetnicu koja je, prema Nathalie, bila jedan od počinitelja.
Djevojčici je također rekla da mora otići kod žene koja je viša psihijatrijska liječnica na
liječenje. I Nathalie ju je prepoznala kao počiniteljicu.
Tu više ne može biti govora o slučajnosti.
Nathalie je izvijestila da ju je žena, koja je bila psihijatrica, tijekom razgovora davala električnim šokovima.
To je za nju bilo jako bolno. Nathalie je bila sama tijekom razgovora.
Njezina majka nije smjela biti prisutna na dijalozima.
Nathalie u više navrata govori o tome kako vlasti i ljudi koji su uključeni u istragu
njezina slučaja spadaju u skupinu počinitelja.
Tijekom postupka koji je bio u tijeku više se puta pokazalo da spomenute osobe definitivno nisu zainteresirane za neutralnu
istragu, već naprotiv za zataškavanje slučaja Nathalie.
Ono što je apsolutno skandalozno i ​​uznemirujuće jest činjenica da za zlostavljanje nije optužen otac, već
potpuno besprijekorna Nathaliena majka koja je na jedan dan odvedena u strogi istražni zatvor.
Tamo su je držali - samo tanko odjevenu - u hladnoj ćeliji sa smrdljivim suhim toaletom 24
sata i pustili je tek nakon opsežnog ispitivanja.
Ova akcija ureda javnog tužitelja može se klasificirati samo kao taktika iscrpljivanja kako
bi se Nathaliena majka umorila i obeshrabrila.
Balz Bruder, kritički izvjestitelj Solothurner Zeitunga, imao je hrabrosti razotkriti sve te međupovezanosti između KESB-a,
državnog odvjetništva i liječnika dječje i adolescentne psihijatrije te ih u svojim člancima obznaniti javnosti.
Ovaj glavni izvjestitelj novina Solothurn, koji je pisao o Nathalienom slučaju, pronađen je kako leži mrtav u lokvi krvi
nakon što su objavljeni njegovi kritički novinski izvještaji.
Okolnosti ove misteriozne smrti 53-godišnjeg predanog novinara nikada nisu razjašnjene.
Ovo podsjeća na slučaj Dutroux, u kojem je misteriozno eliminirano 27 svjedoka koji su željeli svjedočiti o ovim umiješanostima.
Kako bi se osiguralo da se to više ne dogodi u slučaju Natalie i drugim slučajevima te da se zločini mogu
zataškati, pogođeni i doušnici već su poduzeli mjere opreza.
U slučaju da im se bilo što dogodi, sve su dokaze već nekoliko puta kopirali i pohranili na sigurno na raznim
lokacijama diljem svijeta - dok se dokazno nepristrano pravosuđe ne pozabavi ovim zločinima.
Zaključak: Primjeri navedeni u ovom programu samo su vrh ledenog brijega.
Prema izjavama svjedoka, i patnja žrtava i okrutnost njihovih mučitelja kao da nemaju granica.
Ako žrtve uspiju pobjeći iz tih krugova i prijaviti te zločine, uvijek se iznova događa ova situacija –
izuzetno traumatična za žrtve – u kojoj pravosudni sustav štiti počinitelje, a napada žrtve.
U gotovo svakom od ovih slučajeva postoje jasni dokazi velike prekogranične mreže koja
uključuje visokopozicionirane članove našeg društva.
Isto tako, kroz gotovo sve slučajeve zajednička nit je da su ovi važni dužnosnici i
donositelji odluka snimljeni kako zlostavljaju djecu.
To ih čini ranjivima na ucjene i podređenima krugovima koji kontroliraju ove mreže i tako mogu
iznuditi odluke u svoju korist u politici i pravosuđu.
Ovo također objašnjava zašto otkriveni materijal dječje pornografije uvijek prvo zaplijene specijalne jedinice.
Nijedan dokazni materijal nije javno obznanjen i ostaje zapečaćen.
Za pretpostaviti je da je to uzrok zakonskog bankrota, što je Ivo Šašek detaljno obrazložio u svom govoru tijekom 19. AZK.
Budući da su važni dijelovi politike i pravosuđa očito u stegu ove mreže, tim je važnije vratiti medije kao četvrtu vlast
kojom je do sada uvelike dominirao ovaj korumpirani sustav.
Stoga Vas molimo da širite ovaj program i postanete dio mreže Kla.TV kako bi se rasvijetlili ovi pravosudni skandali i kako
bi ovi kriminalci bili sve više pod lupom pažljive javnosti.
Svi ovi spomenuti slučajevi ukazuju na to da prije ili kasnije nećemo moći izbjeći pravne demokratske
procese kako bismo osnažili nepristrane pravne vlasti za rješavanje ovakvih ekstremnih slučajeva.
Ova dokumentacija nema za cilj ostaviti dojam da su svi policijski službenici, suci i
pravosudni dužnosnici umiješani u ove zločine.
Mnogi od vas svoj važan posao obavljaju svim srcem i iskreno traže pravdu.
Želimo apelirati posebno na vas koji iskreno služite društvu:
Nemojte se bojati osobno rasvijetliti te strašne ekscese u vlastitim redovima, iznijeti ih u
javnost i s njima se suočiti bez popustljivosti.
To je jedini način da spriječimo da se naša ustavna država, a time i naša demokracija, dodatno potkopa i ozbiljno naruši.
Preuzeli ste svoj zadatak da osigurate pravdu!
Ujedinite se međusobno, pokažite hrabrost, izađite u javnost i jednom zauvijek stanite na kraj ovoj zloporabi vlasti!