Gyenge idegzetűeknek nem ajánlott
Epstein, Dutroux, Teichtmeister – ezek a nevek a gyermekek ellen elkövetett legszörnyűbb bűntényeket jelképezik
Vajon tényleg csak egyéni elkövetők voltak - vagy globális pedofil bűnszövetkezetek működnek még mindig?
Milyen szerepet játszik ebben az igazságszolgáltatás?
Igaz-e a számtalan tanú állítása, miszerint a bírák, ügyészek és nyomozók nem pusztán fedezik ezeket a
bűncselekményeket, hanem maguk is részt vesznek bennük?
A Kla.TV ijesztő tényeket tárt fel.
Az igazságszolgáltatás összefonódása súlyos gyermekbántalmazási és gyilkossági ügyekkel hét országban:
USA, Németország, Ausztria, Hollandia, Belgium, Franciaország, Svájc:
Bevezető : "Bárkinek hajlandó vagyok írásba adni. Maguk az áldozatok számolnak be a leggonoszabb, legdurvább
gyermekbántalmazásról, amit életemben láttam és hallottam,
a legsúlyosabb, legperverzebb elkövetők maguk az ügyészek és a bírák.
A legkomolyabban állíthatom, hogy a legperverzebb elkövetők, akiket életemben láttam, ügyészek és bírák voltak.
Mégsem lép fel senki sem ezek ellen az emberek ellen.
Fogalmatok sincs, mi történik, ha megpróbálják mindezt közzé tenni.
Különösen ezeknél a rituális kínzásoknál kisgyermekek, csecsemők az áldozatok, és a gyermekeknek
gyakran kábítószert adnak, mielőtt megölik őket.
Ez az, amire próbálok rávilágítani, évek óta mondom, hogy megalapozott a gyanúm, hogy az
igazságszolgáltatási rendszeren belül szervezett bűnözés folyik.
Ezért merem állítani és bárkinek írásba adni, hogy a legelvetemültebb elkövetők az igazságszolgáltatásban működnek.
Ha pedig valami történne velem, akkor azt, amit állítok, tanúvallomásnak, eskü alatt tett tanúvallomásnak tekinthetik.
Dorothea Thul elkötelezettsége és nyilatkozata súlyos következményekkel járt:
Orvos kolléganője, Dr. Jette Limberg-Diers segélyfelhívást tett közzé, mely szerint Dorothea Thul gyermekorvost megtámadták
és összeverték, majd végül a pszichiátriára szállították.
Vezetői engedélyét bevonták, házát kényszer-jelzáloggal terhelték, ami pedig kényszer-árveréshez vezethet.
Büntetőjogi vádat emeltek ellene az interneten elkövetett rágalmazásért.
Telegram-csatornája szerint 2021-ben 9 hónap börtönre ítélték, 3 évre felfüggesztve.
Dr. Dorothea Thul összetört a tárgyalóteremben.
2023. áprilisában előzetes letartóztatásba helyezték gyűlöletkeltés miatt.
Azóta eltűnt a színről, és senki sem tudja, hol van, vagy, hogy mi van vele.
Miért léptek fel ennyire dühödten Dr. Thul ellen?
Lehet, hogy összefüggésben van azzal a kijelentésével, hogy a legsúlyosabb elkövetők maguk az igazságszolgáltatásban működnek?
Vannak arra utaló jelek, hogy az igazságszolgáltatás részt vesz a pedofil bűnügyi hálózatokban?
A Kla.TV utánajárt ezeknek a kérdéseknek, és ijesztő összefüggéseket fedezett fel.
A szervezett, szexualizált és rituális erőszak túlélői és tanúi nagy számban vallották, hogy magas rangú bírák, ügyészek, ügyvédek
és rendőrök is részt vesznek ezekben a bűncselekményekben.
Néhányan közülük maguk is elkövetők, mások fedezik a pedofil bűnügyi hálózatokat, védik az
elkövetőket, és üldözik a tanúkat és az aktivistákat.
Néhány példa következik minderre.
1. USA...
Az amerikai igazságszolgáltatás belekeveredése az Epstein-botrányba Jeffrey Epstein amerikai
pénzember és szexuális bűnöző mintegy 20 éven keresztül működtetett egy gyermek-kereskedelmi hálózatot.
Az áldozatok arról számoltak be, hogy már 1996-ban működött a gyermek-kereskedelem erőszakos szexuális visszaélések céljával.
A becslések szerint összesen legalább 100 áldozattal kell számolni.
A be nem jelentett esetek száma azonban minden bizonnyal többszöröse ennek.
Maria Farmer, Epstein egyik áldozata, akit arra kényszerítettek, hogy egy vendégház recepcióján dolgozzon, ahol Epstein
akkoriban lakott, a következőket figyelte meg egy év alatt:
Epsteinhez naponta 5-10 lányt hoztak, akiknek ez borzalmas élményt jelenthetett.
Maria Farmer szerint összesen több ezer lány érkezett Epstein birtokára.
Csak Floridában 500 olyan lány volt, akikkel kapcsolatba akart volna lépni, hogy
tanúskodjanak Epstein ellen, de nem találta őket.
Nem érti, mi történt a lányokkal.
Erős a gyanúja, hogy életüket vesztették.
Virginia Roberts Guiffre, Epstein egy másik áldozata, akit évekig fogva tartott, ezt állította:
Lányok százait láttam átmenni Jeffrey házának állandóan forgó lengőajtaján.
Virginia Roberts Guiffre személyesen jelen volt, amikor Epstein "átvette" a 12 éves hármasikreket, akiket egy
Burnel nevű francia modellvadász szállított le számára.
A lányokat arra kényszerítették, hogy Epsteinnel perverz szexuális aktusokat hajtsanak végre.
Epstein azonban nem csak maga molesztálta és erőszakolta meg a lányokat, hanem hírességek
rendelkezésére is bocsájtotta őket szexuális visszaélésekhez.
A lányokat erre a célra a világ minden tájára szállították repülőgéppel.
Több Epstein-áldozat említette olyan személyek nevét, akik szexuálisan zaklatták őket kiskorúként.
Virginia Roberts Guiffre a következő személyeket vádolta Epsteinen kívül azzal, hogy bántalmazták őt:
Andrew herceg, Alan Dershowitz sztárügyvéd, Glenn Dubin vagyonkezelői alap igazgató, Bill Richardson politikus, Jean-Luc
Brunel francia modellvadász, Marvin Minsky, AI ( = artificial intelligence, angolul, MI = Mesterséges Intelligencia,
magyarul) tudós és Tom Pritzker szállodamilliárdos.
Maria Farmer arról számolt be, hogy Donald Trump, valamint Bill és Hillary Clinton Jeffrey Epstein "bűnpártolói" voltak.
Mindannyiukat látta Epstein birtokán ki-be járkálni, és tudta róluk, hogy részei a hálózatnak.
Epstein jó kapcsolatot ápolt az igazságszolgáltatással.
Epstein feljelentői közül többen azt vallották, hogy az ismert amerikai sztárügyvéd, Alan M. Dershowitz, aki
többször védte Epsteint, szintén az elkövetők közé tartozott.
Maria Farmer szó szerint "bűntársnak" nevezte Dershowitzot.
Virginia Roberts Guiffre - az Epstein-ügy fő felperese - 2019-ben szexuális visszaélés
és rágalmazás miatt perelte be az ügyvédet.
Dershowitz ezután ellenkeresetet nyújtott be rágalmazás és érzelmi stressz szándékos okozása miatt.
A mai napig hevesen tagadja, hogy valaha is szexuális kapcsolatba került volna kiskorúakkal.
Azt a vádat, hogy az ügyvéd kiskorúként bántalmazta Virginia Roberts Guiffre-t, egy bíró ráadásul törölte az aktákból.
Dershowitz büntetlen maradt, noha több nő is vádolta.
Azt állították, hogy kiskorukban szexuálisan zaklatta vagy megerőszakolta őket.
Több felperes szerint aktívan részt vett abban is, hogy lejárató információkat gyűjtsön
róluk, és azokat továbbítsa a vezető nyomozónak.
Azt állította például, hogy Virginia Roberts Guiffre ismert prostituált és hazudozó.
Éppen ő, akit saját bevallása szerint Epstein és Dershowitz kiskorúként prostitúcióra kényszerített!
Virginia Roberts Guiffre a média és a jogrendszer nyomásának hatására végül megtört, és visszavonta a Dershowitz elleni vádat.
Epsteint másodszor is Alan Dershowitz képviselte a bírósági eljárásban, 2019-ben.
Epsteint 2008-ban már megvádolták kiskorúak megerőszakolásával és prostitúcióra kényszerítésével, amiért normális
esetben életfogytiglani(!) börtönbüntetést kellett volna kapnia.
Ehelyett Jay Levkowitz, Dershowitz akkori hét ügyvédből álló csapatának másik jól fizetett sztárügyvédje, Jay
Levkowitz tárgyalt egy peren kívüli egyezségről a floridai szövetségi ügyésszel, Alexander Acostával.
Az alku eredményeként Epstein életfogytiglan helyett 18 hónapos, teljesen helytelen börtönbüntetést kapott.
Ebből a büntetésből csak 13 hónapot kellett letöltenie.
A börtön magánszárnyában volt elhelyezve, és minden nap legfeljebb 12 órát kapott szabadnapot, hogy az irodájába menjen.
Acosta ügyész és a Levkowitz és Dershowitz által vezetett ügyvédcsapat tehát felelős azért, hogy Epstein
2008-as tárgyalása után életfogytiglani börtönbüntetés helyett csak 13 hónapot kellett letöltenie.
Ez volt az egyetlen módja annak, hogy Epstein 2019-ig tovább működtethesse a gyermekerőszakolói hálózatot.
Ráadásul Epstein ennek az alkunak köszönhetően 2008-ban megúszott egy szövetségi szintű pert, ami
viszont megmentette őt a további vizsgálatoktól.
Felmerül a gyanú, hogy minden bizonnyal kedvező lehetett az igazságszolgáltatásban dolgozó felelősöknek
és a prominens elkövetőknek az, hogy az Epstein-botrány több részletét nem vizsgálták ki.
Acosta ügyészt később Trump alatt munkaügyi miniszterré léptették elő.
Ez lehetett a "jutalom" együttműködő magatartásáért, amellyel védte az elkövetőket és eltitkolta a botrány valódi mértékét?
Julie K. Brown, a "Miami Herald" című amerikai lap újságírónöje a rendőröktől megtudta, hogy a felsőbb hatóságok utasítására
nem engedték őket megfelelően nyomozni Epstein ügyében.
Átvizsgálta a bírósági aktákat, és végül 2018 novemberében sorozatot jelentetett meg Epstein bűntetteiről.
Ő volt az egyetlen, aki nyilvánosságra hozta a vádak teljes terjedelmét.
Tényleg nem vizsgálta ki végig senki sem az egész ügyet" - állította az újságírónö.
Az FBI , az USA egyik legmagasabb szintű bűnüldöző szerve sem indított büntetőeljárást Epstein ellen, annak ellenére,
hogy Epstein egyik áldozata, Maria Farmer szerint jól értesült a kiskorúakkal folytatott szexkereskedelmi hálózatról.
Az FBI-nak arról is tudomása volt, hogy Maria Farmer és nővére, Annie már 1996-ban Epstein
szexkereskedelmi hálózatának áldozatai voltak.
Maria Farmer szerint az FBI pontosan tudta, hogy ki volt érintett az ügyben, és hogy Epstein gyermekpornográfiai
anyagokkal egy zsarolási rendszert épített ki.
Ennek ellenére Epstein ellen nem történt semmilyen intézkedés.
A rendelkezésre álló bizonyítékok alapján az FBI-nak kötelessége lett volna Epsteint
életfogytiglan börtönbe zárni, de nem tették.
Időközi következtetés:
Az Epstein-ügyből kiderül, hogy az igazságszolgáltatás és a nyomozó hatóságok szemet hunytak, ami sok
fiatal lány számára éveken át tartó szenvedést okozott.
Sajnos kevés dolog változott ebben a tekintetben.
Bűntársát, Ghislaine Maxwellt ugyan 20 év börtönbüntetésre ítélték.
Azonban Alison Nathan bírónő ezen a tárgyaláson nem fogadott el olyan bizonyítékot, amely a lehetséges más bűntársak,
cinkosok vagy kedvezményezettek nevét tartalmazta volna.
A "Lolita Express" repülési naplóját, amely a hírességeket Epstein szigetére szállította, valamint Maxwell
"fekete könyvét" úgy kellett bemutatni a bíróságnak, hogy az oldalak nagy része feketével ki volt húzva.
Maxwell kivételével így az összes többi prominens elkövető még mindig szabadlábon van.
2. Németország: Sachsensumpf
- Az igazságszolgáltatás eltitkolta a bűncselekményeket és az elkövetői kört?
"Sachsensumpf" néven emlegetik azt az ügyet, amely szerint Szászországban magas rangú személyek
részvételével kényszerítettek kiskorúakat prostitúcióra.
Mandy Kopp, aki akkor még kiskorú volt, tanúként súlyos vádakat fogalmazott meg a magas rangú személyek ellen.
1989-ben családi gondok miatt a lipcsei "Jasmin" nevű, kiskorúakkal üzemeltetett bordélyházba került.
Ezen a helyszínen más lányokkal együtt évekig súlyosan bántalmazták, megerőszakolták és kínozták őket.
1993-ban a "Jasmin" bordélyházban történt események "Sachsensumpf-ügy" néven váltak
ismertté, és a rendőrség megrohamozta a bordélyt.
A rendőrségi kihallgatáson Mandy Kopp több bántalmazóját is azonosította:
Vannak köztük neves lipcsei bírák, ügyvédek, rendőrök és ingatlanügynökök.
Mandy szerint a tárgyalást levezető bíró is az egyik erőszaktevő volt.
Ez a bíró a bordélyház üzemeltetőjét mindössze négy év és két hónap börtönbüntetésre ítélte.
A bordélyház tulajdonosa később azt vallotta, hogy azért kapott enyhébb ítéletet, mert nem hozta nyilvánosságra a
kiskorúak bordélyházában bűntetteket elkövető személyek nevét.
Ez újabb bizonyítéka annak, hogy az igazságszolgáltatási rendszer összefonódott a gyermekbántalmazó bűnözőkkel.
Mandy Koppot és áldozattársait 2009 előtt még kétszer kihallgatták, amikor fényképek alapján ismét két
magas rangú ügyvédet azonosítottak erőszaktevőként.
Azonban sem a drezdai ügyészség, sem a szászországi vizsgálóbizottság nem reagált.
Ehelyett közzétették az áldozat nevét és lakóhelyét.
Mandy Koppot ezután az azonosított elkövetők "rágalmazással" vádolták meg.
Mivel féltette az életét, és félt a további vádaktól, nem fedte fel teljesen, amit tudott.
2012 novemberében a tárgyalást elnapolták, miután Mandy a negyedik napon, a hétórás tárgyalást követően idegösszeomlást kapott.
Nem sokkal később, 2013. január 28-án a kegyetlen bűntettek elévültek.
Ez az elévülés azonban megelőzhető lett volna, ugyanis Mandy Kopp nem volt egyedül az állításaival.
A szász alkotmányvédelmi hivatal is vizsgálta a vöröslámpás negyedet, és 2005-ben egy rendkívül kényes
anyagot adott át Thomas de Maizière szász belügyminiszternek.
A jelentés szerint lipcsei bírákat és ügyészeket azzal gyanúsítottak, hogy bűnözőkkel
szövetkezve maguk is részt vettek gyermekbántalmazásban.
Az elkövetők neve ismert volt az Alkotmányvédelmi Hivatal előtt.
Az Alkotmányvédelmi Hivatal arról is beszámolt, hogy a vöröslámpás bűnelkövetők ezzel a
terhelő anyaggal zsarolták az ügyészséget.
Ennek következtében az érintett hivatalnokok figyelmeztették őket a várható razziákra,
akadályozták a nyomozást és befolyásolták az eljárást.
De Maizière azonban mint szász belügyminiszter nem tájékoztatta sem a parlamentet, sem az illetékes bűnügyi nyomozó hatóságokat.
Ezért később vádat emeltek ellene az igazságszolgáltatás akadályozása miatt.
A nyomozást azonban később leállították, és a „Sachsensumpf“ ügyet "összeesküvés-elméletnek" bélyegezték.
A bűnszövetkezet létezését tagadták.
Ehelyett a rendőrség és az Alkotmányvédelmi Hivatal két vezető nyomozóját támadták.
A Bűnögyi nyomozó főosztály "szervezett bűnözéssel" foglalkozó főnyomozóját, Georg Wehlinget a belügyminiszter
vitatható indoklással közvetlenül felfüggesztette.
Simone Skroch, az Alkotmányvédelmi Hivatal akkori vezetője, aki már előző munkahelyén, ügyészként feloszlatott
egy gyermekbántalmazó hálózatot, szintén évekig tartó fegyelmi és nyomozási eljárásnak volt kitéve.
Mindkettőjüket megvádolták, de hosszas tárgyalás után a lényeges pontokban felmentették.
Thomas De Maizière viszont pályafutása során különböző szövetségi miniszteri pozíciókat töltött be.
Ugyanezt láttuk már az Epstein-ügyben, amikor Alexander Acosta ügyészt, akit miután az elkövetőket
védte, Trump munkaügyi miniszterré léptette elő.
Ez egy újabb példa arra a mintára, hogy az igazságszolgáltatás hevesen fellép a feljelentők ellen, miközben a
tényleges bűnelkövetők ellen nem emelnek vádat, és az ügyek eltusolásában résztvevőket támogatják.
3. Az osztrák igazságszolgáltatás megvédte a pedofil bűnelkövető színészt, Florian Teichtmeistert?
2023-ban nagy port vert fel az osztrák színész és az osztrák szabadkőműves nagypáholy tagja, Florian
Teichtmeister ellen hozott rendkívül enyhe ítélet.
Teichtmeister nyilvánvalóan annyira hűen szolgálta a szabadkőművességet, hogy egy
szabadkőműves templomot is épített a birtokán.
Azért állt bíróság elé, mert nagy mennyiségű kábítószert, és 76 000 gyermekpornográf fájlt találtak nála.
Ezek közül sokat ő szerkesztett, megjegyzésekkel látott el, vagy kollázsokká állított össze.
Kommentárjaiban leírta legdurvább erőszakos fantáziáit, amelyeket képzeletben gyerekeken élt ki.
A korbácsolástól kezdve a kínzáson és a kegyetlen nemi erőszakon át a halálig: fantáziája nem ismert határokat.
Az ügyészség Teichtmeistert a veszélyességi skálán 10-ből a második legmagasabb, 9-es szintre sorolta.
Annak ellenére, hogy nagy kockázatot jelentett, és a képek készítésével egy időben több ezer esetben bántalmaztak
gyermekeket, és Teichtmeister ezek fogyasztójaként bűnrészes volt, mindössze két év felfüggesztett börtönbüntetésre
ítélték, azzal a feltétellel, hogy terápián vesz részt.
Így egyetlen napra sem kell börtönbe vonulnia a bűncselekményei miatt.
Nemcsak a teljesen aránytalan ítélet, hanem a perben részt vevők viselkedése is komoly kérdéseket vet fel.
Nem vizsgálták, hogy Teichtmeister kik számára fűzött kommentárokat a fájlokhoz,
és azt sem, hogy egy hálózat tagja volt-e.
A peres eljárás megfigyelői szerint a vádlottnak nem tettek fel kritikus kérdéseket, és sem az
ügyészség, sem a bíró nem hallgatta ki a tanúkat.
Attól féltek vajon, hogy más prominens személyiségek is lelepleződnek?
Soha nem vizsgálták, hogy vajon a valóságban kiélte-e erőszakos fantáziáit.
Ez annak ellenére történt, hogy egyértelmű bizonyítékokat találtak nála, például egy bevásárlólistát,
amelyen lányruhák és szado-mazo tárgyak szerepeltek.
Stefan Apostol bíró sajnálatát fejezte ki Teichtmeister társadalmi kiközösítése miatt, és az ellene
szervezett tüntetéseket enyhítő körülményként vette figyelembe.
A meglehetősen passzív Julia Kalmar ügyésznő fontos részleteket hallgatott el a bizonyítási eljárás befejezéséig.
Teichtmeister általa is elismert magas fokú veszélyessége ellenére az ügyésznő úgy döntött, hogy nem fellebbez az ítélet ellen.
A felkért szakértő tanú, Prof. Dr. Peter Hofmann szintén határozottan az alperes mellett foglalt
állást, és az általa jelentett veszélyt bagatellizálta.
Hofmann már a korábbi visszaélési perekben is feltűnést keltett azzal, hogy furcsa szakértői jelentéseket készített
a vádlottak javára, és bagatellizálta a bűncselekményeket.
Egy alkalommal például azt nyilatkozta, hogy: "az érintett gyermekek fele jól megbirkózik a pedofil túlkapásokkal.
El tutják helyezni azokat élettörténetük részeként, és nem alakul ki náluk poszttraumás stressz-szindróma."
Véletlen egybeesés lett volna, hogy pont őt választották szakértő tanúnak ehhez a perhez?
Időközi következtetés:
Az ítélet és a szakértő, a bíró és az ügyész furcsa viselkedése kérdéseket vet fel.
Talán finoman figyelmeztették Teichtmeistert a háttérből, hogy ne leplezzen le más bűntársakat?
Netán szabadkőműves kapcsolatai mentették meg a börtönbüntetéstől?
Lehet, hogy a "Der Standard" című napilapban egy szabadkőművesekröl szóló írás címeként közzétett mottó
értelmében: "A testvérek mégiscsak összetartanak"?
4. Hollandia és Belgium: A Zandvoort eset
A "zandvoorti gyermekpornó-gyűrű" a hollandiai Zandvoort tengerparti üdülőhelyről kapta a nevét,
ahol a két fő elkövető egy videóboltot üzemeltetett.
Ez a gyermekbántalmazói kör a legsúlyosabb bűncselekményeket követte el.
Amikor az ügyre 1998-ban fény derült, több száz olyan filmet foglaltak le, amelyeken
gyermekeket, sőt csecsemőket erőszakoltak meg.
Az egyik elkövető jachtján szexpartikat tartottak az „elit“ részvételével, ahol úgynevezett
snuff-videókat forgattak, amelyeken gyerekeket bántalmaznak és kínoznak halálra a kamera előtt.
A halálos áldozatok egyike a 13 éves Manuel Schadwald volt, akit Berlinből raboltak el, és akit korábban
prostitúcióra kényszerítettek egy rotterdami gyermekbordélyban.
Az ügy felderítésében kulcsszerepet játszott a "Werkgroep Morkhoven" belga polgárjogi segélyszervezet,
amelynek alapítója és vezetője Marcel Vervloesem.
A szervezetnek sikerült olyan videókra szert tennie, amelyeken férfiak szexuálisan közösülnek gyerekekkel.
Ezeket átadták a rendőrségnek, a belga rendőrség azonban 5 évig nem reagált erre semmit.
Az igazságügyi miniszter 1997-ben bejelentette, hogy nem létezik pedofil hálózat, és később kiderült, hogy a videón szereplő
egyik férfi belga politikusokkal rokoni kapcsolatban állt.
A rendőrség tétlensége miatt Vervloesem saját nyomozásba kezdett, és sikerült kapcsolatba lépnie
az egyik elkövetővel, és elnyernie ennek bizalmát.
Ezt az elkövetőt azonban nem sokkal később meggyilkolták.
Vervloesemnek azonban sikerült az illető otthonába betörve több ezer pornográf és néhány szadista tartalmú fájlt megszereznie.
Ezeket később átadta a sajtónak és az ügyészségnek.
Azonban hét, bizonyítékokat tartalmazó CD-ROM, amelyeket a Werkgroep Morkhoven továbbított az
antwerpeni bíróság főügyészének, nyomtalanul eltűnt.
Vervloesem több mint 3000 dokumentumot is lefoglalt, amelyekben ügyfelek címei és számlák szerepeltek, és amelyekből világossá
vált, hogy a gyermekpornográfiai hálózat világszerte működött, többek között
Németországban, az Egyesült Államokban és Izraelben.
Nyomozása révén azonban Vervloesem maga is az igazságszolgáltatás célpontjává vált.
Gyermekbántalmazással vádolták - és több év börtönbüntetésre ítélték.
Miután két évet töltött belga börtönökben, 2010-ben a következő feltételekkel szabadult:
1) Eltiltották a sajtóval való kapcsolattartástól és attól, hogy továbbra is pedofíliával kapcsolatos bűnügyekkel foglalkozzon.
2) Nem vehetett részt gyermekbántalmazás ellen küzdő szervezetek tevékenységében, és nem léphetett kapcsolatba a
Werkgroep Morkhovenhez tartozó barátaival, akik a börtönben töltött idő alatt minden héten hűségesen látogatták.
Nem megdöbbentő, hogy pont az igazságszolgáltatás ilyen feltételeket szab?
Egyszerűen megpróbáltak elhallgattatni egy kellemetlen felvilágosítót?
Vajon az igazságszolgáltatás maga is kapcsolatban állt az elkövetőkkel, amikor megpróbálta
megakadályozni, hogy ezeket az ügyeket megoldják?
Ugyanakkor a média is mindent megtett, hogy lerombolja Vervloesem hírnevét, és gyermekbántalmazónak állítsa be.
5. Franciaország: Janett Seemann és Stan Maillaud aktivisták beszámolnak a francia igazságszolgáltatás részvételéről
a szervezett gyermekbántalmazási és gyilkossági ügyekben.
Janett Seemann német aktivista már korábban is fellépett Németországban számos gyermeknek a
pedofil bűnszövetkezetekben történt eltűnése miatt.
Ennek érdekében például két videóüzenetet készített, egyet XVI. Benedek pápának, egyet
pedig Angela Merkel volt német kancellárnak.
Később Stan Maillaud-val, egy francia aktivistával és volt rendőrrel működött együtt.
Csapatként kifejezetten olyan szervezett gyermekbántalmazási ügyeket vizsgáltak, amelyekben
a francia igazságszolgáltatás érintett volt.
Stan Maillaud az általa kutatott bírósági eljárásokat és intézkedéseket nemcsak
törvénytelennek, hanem bűncselekménynek is tartotta.
Ezek az ítéletek nem a nép nevében születtek, hanem egy súlyos bűntényeket elkövető,
okkult hatalom nevében - állította Maillaud.
Maillaud és Janett Seemann számos olyan esetet vizsgáltak Franciaországban, amelyekben az igazságszolgáltatás
tagjai, például rendőrök, ügyvédek, bírák és ügyészek kiválasztott pszichiáterekkel működtek együtt.
A forgatókönyv mindig ugyanaz volt:
Amint egy édesanya a gyermeke szexuális zaklatásáról bejelentést tett, az igazságszolgáltatási rendszer azonnal akcióba lendült.
De nem azért - ahogyan az elvárható lett volna -, hogy megvédjék a bántalmazott
gyermekeket és bíróság elé állítsák az elkövetőket.
Nem, épp ellenkezőleg: az anyákat és bántalmazott gyermekeiket tették ki rendőrségi és bírósági terrornak.
A védelmet nyújtó hozzátartozókat jogellenes eljárás alá vonták, bebörtönözték és pszichiátriai osztályra zárták.
Sok esetben az anyák semmit sem tudtak tenni, hogy megvédjék gyermekeiket az erőszaktevőktől.
A védelmet nyújtó hozzátartozókat jogellenes eljárás alá vonták, bebörtönözték és pszichiátriai kezelésre kényszerítették.
Sok esetben az anyák semmit sem tudtak tenni, hogy megvédjék gyermekeiket az erőszaktevőktől.
A Stan Maillaud által készített interjúkban az érintett anyák egyértelműen megnevezik az ügyekkel
foglalkozó bírói kar tagjait és törvénytelen intézkedéseiket.
A szemtanúk szerint itt is rendkívül súlyos bűncselekményekről van szó, például gyermekek
meggyilkolását filmezik le, hogy snuff-videókat készítsenek.
A szemtanúk szélesebb körű találkozókról is beszámoltak, ahol a gyerekeket több személy bántalmazta vagy erőszakolta meg.
Tanúvallomások szerint egy volt francia elnök és több miniszter is részt vett gyermekbántalmazásban.
Maillaud és Seemann elkötelezettségük következtében szintén az igazságszolgáltatás és a rendőrség célkeresztjébe kerültek.
A rendőrség vadászott rájuk, megalapozatlan vádak alapján ideiglenes őrizetbe vették és
embertelen kihallgatási módszereknek vetették alá őket.
A média lejáratta őket, és végül egészen Venezueláig menekültek.
Az Interpol ott bukkant Stan Maillaud nyomára, majd visszaszállították
Franciaországba, ahol börtönbüntetést kellett letöltenie.
Többek között gyermekrablással vádolták.
A tény valójában az, hogy Stan Maillaud segített egy anyának, akit megfosztottak a felügyeleti jogától, hogy biztonságba helyezze
a gyermekét, mert többek között a saját apja bántalmazta.
A Maillaud bebörtönzéséért felelős ügyész a szemtanúk szerint a visszaélések egyik elkövetője volt.
Időközi következtetés:
Seemann és Maillaud vizsgálataiból is az derül ki, hogy az igazságszolgáltatási rendszer felelősei az elkövetőket
védik, és nyíltan támadják az áldozatokat, az áldozatok hozzátartozóit és szabályszerüen magukat az aktivistákat is.
6. Belgium: Marc Dutroux ügye és a belga igazságszolgáltatás szerepe
A Marc Dutroux-ügy valószínűleg a gyermekrablás, gyermekbántalmazás, kínzás, vérfertőzés és gyermekgyilkosság
nyilvánosság előtt leginkább ismert esete Európában.
Dutroux kétszer állt bíróság elött.
1989-ben ötrendbeli szexuális visszaélés miatt 13,5 év börtönbüntetésre ítélték, azonban
ennek még a harmadát sem kellett letöltenie.
Amikor 1996-ban ismét letartóztatták, azzal vádolták, hogy hat gyermekkorú és tizenéves lányt rabolt el,
szexuálisan zaklatta és mint állatként tartotta bezárva őket egyik házának pincebörtönében.
Négyen közülük kínok közt haltak meg a fogságban.
A Dutroux-ügyben a vita tárgya az volt, hogy vajon egy perverz magányos elkövetőről volt-e szó, vagy egy nagy hatalommal
bíró férfiakból álló széleskörű hálózat beszállítója volt-e.
Milyen jelek és bizonyítékok utalnak arra, hogy Dutroux egy hálózatot szolgált ki?
1. Saját állítása:
2002-ben Dutroux a börtönben adott interjújában azt mondta, hogy valóban létezett egy hálózat, amelynek számos bűnügyi ága volt.
A lányok nem egyedül miatta voltak ott, hanem mások számára is szolgáltak.
2. az anyagi helyzete:
Dutroux munkanélküli segélyezettként öt ház tulajdonosa volt, rendszeresen vásárolt részvényeket, több
bankszámlája volt, amelyekre a lányok elrablásával egy időben nagy összegű készpénzt fizettek be.
Ha Dutroux csak saját maga bántalmazta volna a gyerekeket, akkor nem keresett volna pénzt ezen.
3. tanúvallomások:
Egy túlélő, Regina Louf is arról számolt be, hogy Marc Dutroux nem egyéni elkövetőként cselekedett, hanem vádlott-társa,
a brüsszeli üzletember, Michel Nihoul szervezett gyerekszex-partikat a Dutroux által közvetített gyerekekkel.
Michel Nihoul 12 és 14 év közötti gyerekeket rendelt Marc Dutroux-tól pedofil partikra" – állította Louf.
Maga Dutroux is azt vallotta, hogy Nihoul "a legfelsőbb körökből" védelmet élvezett.
A férfinak kapcsolatai voltak a brüsszeli Jetset-tel , beleértve szado-mazo partik számos résztvevőjét.
4. Jean-Marc Connerotte vizsgálóbíró által végzett nyomozás:
Egy hálózatra utaló nyomokat fedezett fel.
Létrehozott egy telefonszámot, amelyen a polgárok névtelenül adhattak tájékoztatást a Dutroux-üggyel kapcsolatban.
Információk lavinája zúdult a nyomozókra.
Több fiatal nő is jelentkezett, akik hihetetlen kijelentéseket tettek:
Tudomásuk volt arról, hogy az 1980-as évek elején a legjobb körökben szexpartikat
tartottak, ahol gyerekeket kínoztak és öltek meg.
Nihoul és Dutroux is látható volt ezeken. Még II. Albert belga királyt is megnevezték
az ilyen borzalmas "partik" látogatójaként.
Időközi következtetés:
Teljesen kézenfekvő lett volna, hogy végigkövessék a sok nyomot, amelyek egy hálózatra utalnak.
Ha azonban megnézzük az igazságügyi és biztonsági hatóságok tevékenységét, akkor kiderül, hogy mindent megtettek annak
érdekében, hogy megakadályozzák a hálózatra irányuló nyomozást, hogy Dutroux-t magányos elkövetőként állíthassák be:
A rendőrség számos utalást egyáltalán nem követett nyomon, beleértve a tanúvallomásokat vagy a Dutroux
házában lefoglalt, de nem elemzett videokazettákat.
Más bizonyítékokat elloptak vagy egyszerűen eltűntek.
A tárgyalás kezdete jelentősen késlekedett.
Teljes 7,5 évbe telt, mire Dutroux és három vádlott-társa bíróság elé került.
Ez idő alatt azonban legalább 27 tanú rejtélyes módon meghalt.
Legtöbbjük olyan összefüggésekről akart tanúskodni, amelyek alátámasztották a gyanút, hogy Marc Dutroux nem
magányos elkövető volt, hanem bűntársak hálózata vette körül.
A 27 tanú halálához vezető körülményeket vagy teljesen hiányosan, vagy egyáltalán nem vizsgálták ki.
A túlélő Regina Louf mintegy 60 gyilkosság szemtanúja volt, és 35 áldozatot meg is tudott nevezni.
Pontosan meg tudta nevezni az elkövetőket, a bűncselekményeket és a tetthelyeket is.
A pszichológiai vizsgálatot követően a szakértők azt vallották, hogy gyermekkorában súlyos szexuális bántalmazásnak volt kitéve.
Ennek ellenére nem tárták fel a nyomokat, a belga ügyészség hiteltelennek minősítette a vallomásait, és
azt állította, hogy azok pusztán kitalált fantáziák.
Az ügyész ezután lezárta a tanúvallomásait tartalmazó dossziét.
Jean-Marc Connerotte vizsgálóbírótól, aki a hálózatra utaló nyomokat vizsgálta, elvették az ügyet.
Azt állították, hogy elfogult volt, mert részt vett két meggyilkolt lány jótékonysági rendezvényén.
Ez a szemenszedett indoklás a belga lakosság tiltakozásának viharát váltotta ki.
Az igazságszolgáltatási rendszert azonban ez nem hatotta meg.
A Connerotte-ot követő vizsgálóbíró, Jacques Langlois egyike volt azoknak a kulcsfiguráknak, akik a
hálózat működésével kapcsolatos tézist elnyomták.
Leállította a lehetséges támogatókra vonatkozó összes vizsgálatot.
Évekkel később kiderült, hogy Langlois több mint 600 (!) tanú vallomását nem vette fel az eljárásba.
Egy esetleges hálózatról szóló összes tanúvallomást zárolták.
Az érintett nyomozókat 1997 tavaszán áthelyezték.
Az összes ellenőrizhető nyomot, nevet és gyanúsítottat tartalmazó aktát 1998-ban lezárták.
Marc Verwilghen igazságügyi miniszter és Michel Bourlet ügyész később arról számolt be, hogy többször is új vizsgálatokat
kértek - sikertelenül, mivel Langlois akadályozta a nyomozást.
Langlois mellett Melchior Wathelet igazságügyi miniszter is meghatározó szerepet játszik.
Wathelet, aki az áldozatok szerint maga is szervezője és résztvevője volt gyerek-szexpartiknak, meglepő
módon kegyelmet adott Dutroux-nak, miután első börtönbüntetésének kevesebb, mint egyharmadát letöltötte.
Így részben ő a felelős azért, hogy Dutroux szabadulása után több fiatal lányt elrabolhatott, megerőszakolhatott és megölhetett.
A Dutroux-ügyben hozott katasztrofális kegyelmi döntés azonban nem járt negatív
következményekkel Wathelet karrierjére nézve - épp ellenkezőleg:
1995-2003 között az Európai Bíróság bírája, 2012-2018 között pedig európai főügyész volt.
Következtetés: Az igazságszolgáltatáson és a nyomozó hatóságokon belül működő magas szintű erők nyilvánvalóan mindent megtettek
azért, hogy a Dutroux-ügyet ne lehessen felderíteni, ami arra utal, hogy ők maguk is a hálózatok
szereplői voltak, vagy legalábbis azok nyomása alatt álltak.
Az igazságszolgáltatás összefonódását a hálózattal Regina Louf túlélő vallomása támasztja alá.
Újságokban megjelent fotókon és a televízióban később felismerte a pedofil szexpartik résztvevőit,
ahol készségesen kellett kiszolgálnia "ügyfeleit".
Állítása szerint mindannyian a társadalom rendkívül tiszteletreméltó tagjai voltak, politikusok, menedzserek,
iparosok, sőt ügyvédek és igazságügyi tisztviselők is.
A Dutroux-ügyről a televízióban nyilatkozó egyik vizsgálóbírót is felismerte, mint tettestársat egy saját
csecsemője rituális meggyilkolásában, akit fogsága idején szült.
Regina Louf-ot e terhelő vallomását követően beszámíthatatlannak nyilvánították, és a Michel
Nihoul elleni eljárást teljesen megszüntették.
Ezt éppen az a vizsgálóbíró tette, aki Regina Louf szerint a gyermeke egyik gyilkosa volt.
7. Svájc: A Nathalie-ügy és a svájci igazságszolgáltatás tagjainak részvétele gyermekbántalmazásban,
emberkereskedelemben és a sátáni áldozatokban
A Nathalie-ügy már évek óta téma a svájci médiában.
A Blick.ch például 2020-ban számolt be arról, hogy az akkor 8 éves Nathalie-t saját apja
sátánista szertartások keretében szexuálisan bántalmazta.
Maga a lány emellett arról is beszámolt, hogy apja más elkövetők rendelkezésére is bocsájtotta öt.
Más gyermekek és felnőttek bántalmazásának és kegyetlen kínzásának is tanúja volt.
Tanúja volt az ember-, szerv- és adrenokróm-kereskedelemnek , és tanúja volt sátáni áldozatoknak.
Erre többek között rituális helyszíneken és rejtett földalatti alagútrendszerekben került sor.
Nathalie beszámolója összhangban van számtalan más vallomással, amelyeket a Kla.TV a Blood
Sect I és II című dokumentumfilmekben tematizált.
Nathalie esetében is egyértelmű kapcsolat van az igazságszolgáltatási rendszer és az elkövetők hálózata között.
Nathalie még a svájci igazságszolgáltatási rendszerből is azonosított néhány embert, mint elkövetőt.
Az apa ellen indított előzetes büntetőeljárás során felismerte a bántalmazás több elkövetőjét, egy vezető bírót, két ügyészt
és több rendőrt, akik házkutatást tartottak Nathalie otthonában.
Nathalie az eljárás során többször is azt vallotta, hogy már ismerte ezeket az embereket.
Részt vettek a bántalmazási és gyilkossági szertartásokon, amelyekre az apjuk vitte őket.
Például az illetékes szociális régió gyermek- és felnőttvédelmi szolgálatának egy korábbi vezetőnőjét Nathalie
bántalmazóként és gyermekgyilkosként ismerte fel és nevezte meg.
Nathalie arról számolt be, hogy látta, hogy ez a szolgálatvezető csecsemőket hozott a
gyűlésekre, és részt vett a csecsemők megölésében.
A KESB, amely a KES felettes szerve, egy gyermekjogi ügyvédnőt rendelt ki Nathalie
számára, akit ő szintén elkövetőként azonosított.
Ez az ügyvédnő egyszer sem beszélt Nathalie-val vagy az édesanyjával.
Nem állt Nathalie-val személyes kapcsolatban, annál inkább az apja ügyvédjével, akit Nathalie szintén bántalmazással vádolt.
Arról értekezett vele, hogy hogyan lehetne Nathalie-t szakértői véleményekkel a leginkább hiteltelenné tenni.
Nyilvánvalóan azt a célt követte, hogy Nathalie anyjától megvonják felügyeleti jogát.
Ezt az eljárást jogilag ügyfélelárulásnak nevezik.
A KESB-t tájékoztatták ezekről az eseményekről.
A szerkesztőség írásos bizonyítékokkal rendelkezik erről.
Az ügyben eljáró vezető bíró befolyásolta Nathalie édesanyjának ügyvédjét.
Állítólag megyőzte arról, hogy vonja vissza Nathalie apja ellen tett feljelentését.
Nathalie édesanyjának ügyvédje ezután kérelmet nyújtott be a vezető bíró elfogultsága
miatt, de ennek a mai napig nem adtak helyt.
A KESB amellett, hogy olyan ügyvédet rendelt ki Nathalie számára, aki szerinte az elkövetők közé tartozott,
azt is elrendelte, hogy a lányt egy vezető pszichiáternőhöz küldjék kezelésre, akit Nathalie szintén elkövetőként ismert fel.
Itt már nem beszélhetünk véletlenről.
Nathalie arról számolt be, hogy a pszichiáternő elektrosokkos kezelésnek vetette alá a kihallgatás során,
aminek következtében rendkívüli kínokat élt át. Nathalie a kihallgatások során egyedül volt.
Az édesanyjától megtagadták, hogy jelen legyen a kihallgatásokon.
Nathalie újra és újra beszámol arról, hogy az ügyének kivizsgálásában részt vevő
személyek az elkövetők csoportjához tartoznak.
Az eljárás során ismételten bebizonyosodott, hogy az említett személyek nem voltak érdekeltek a vizsgálat
semleges lefolytatásában, hanem éppen ellenkezőleg, a Nathalie-ügy eltussolásán dolgoztak.
Abszolút botrányos és felkavaró az a tény, hogy nem a bántalmazással vádolt apát, hanem Nathalie teljesen ártatlan
édesanyját zárták szigorú vizsgálati fogságba egy napra.
24 órán át tartották fogva vékony ruhában egy bűzlő WC-vel ellátott hideg cellában, majd
több órás kihallgatás után engedték szabadon.
Az ügyben illetékes ügyészségnek ez az intézkedése "megtörési taktikának" minősíthető, amelynek célja
Nathalie édesanyjának kifárasztása és megfelélemlítése volt.
Balz Bruder, a Solothurner Zeitung kritikus szerkesztője volt olyan bátor, hogy a KESB, az ügyészség és a
gyermek- és ifjúságpszichiáterek közötti összefonódásokat feltárja, és cikkeiben nyilvánosságra hozza.
A Solothurner Zeitung említett főszerkesztőjét, aki Nathalie ügyéről írt, vértócsában fekve holtan találták,
miután a kritikus újságcikkeit nyilvánosságra hozta.
Az 53 éves, elhivatott riporter rejtélyes halálának körülményeire soha nem derült fény.
Ez emlékeztet a Dutroux-ügyre, amelyben 27 tanút, akik tanúskodni akartak ezekről az összefonódásokról,
szintén rejtélyes módon eltávolítottak az útból.
Annak érdekében, hogy ez ne ismétlődhessen meg a Natalie-ügyben és más esetekben, és hogy a
bűncselekményeket ne lehessen eltussolni, az áldozatok és az informátorok már óvintézkedéseket tettek.
Arra az esetre, ha bármi történne velük, már többszörösen lemásolták az összes bizonyítékot, és a világ különböző pontjain
zár alá helyezték - amíg egy bizonyíthatóan pártatlan igazságszolgáltatási rendszer
felvállalja a bűncselekmények felderítését.
Következtetés: A jelen adásban bemutatott példák csak a jéghegy csúcsát jelentik.
A szemtanúk beszámolói alapján mind az áldozatok szenvedése, mind kínzóik kegyetlensége határtalannak tűnik.
Ha az áldozatoknak sikerül kiszabadulniuk ezekből a körökből, és feljelentést tesznek, újra és újra az a helyzet áll elő - ami
rendkívül traumatikus az áldozatok számára -, hogy az igazságszolgáltatási rendszer az
elkövetőket védi, az áldozatokat pedig támadja.
Szinte minden ilyen esetben egyértelmű jelek utalnak arra, hogy egy nagyszabású, országokon átívelő hálózatról van szó,
amelynek társadalmunk magas rangú személyiségei is tagjai.
Szinte minden esetben visszatérő téma az is, hogy ezek a fontos tisztségviselők és döntéshozók
szerepelnek a gyermekbántalmazások során felvett filmeken.
Ennek következtében zsarolhatóvá válnak a hálózatokat irányító körök által, amelyek így a politikusokat és az
igazságszolgáltatást is rá tudják kényszeríteni a számukra kedvező döntések meghozatalára.
Ez azt is megmagyarázza, hogy miért mindig speciális egységek foglalják le elsőként a
gyermekpornográf anyagokat, miután felfedezték azokat.
A bizonyítékokat nem hozzák nyilvánosságra, hanem zár alatt maradnak.
Feltételezhető, hogy ez az egyik oka a jogrendszer csődjének, amelyet Ivo Sasek a 19.
AZK-n tartott beszédében részletesen kifejtett.
Miután nyilvánvalóvá vált, hogy a politika és az igazságszolgáltatás jelentős része ennek a hálózatnak a markában
van, még fontosabb, hogy helyreállítsuk a médiát, mint negyedik hatalmi ágat, amelyet eddig
jelentős részben szintén ez a korrupt rendszer ural.
Ezért arra kérjük Önöket, hogy terjesszék ezt a műsort, és legyenek a Kla.TV hálózat tagjai, hogy fény derülhessen
az igazságügyi botrányokra, és a bűnözők egyre inkább a nyilvánosság figyelmének középpontjába kerülhessenek.
Mindezek az esetek arra utalnak, hogy előbb-utóbb elkerülhetetlen lesz olyan demokratikus jogi folyamatok
elindítása, amelyekkel a pártatlan jogi hatóságokat felhatalmazzuk az ilyen szélsőséges esetek kezelésére.
Ez a dokumentumfilm azonban nem kívánja azt a benyomást kelteni, hogy minden rendőr, bíró és
igazságügyi tisztviselő érintett ezekben a bűncselekményekben.
Sokan közülük teljes szívvel végzik fontos feladatukat, és valóban az igazságosság érdekében tevékenykednek.
Ezért különösen Önökhöz szeretnénk fordulni, akik őszintén szolgálják a társadalmat:
Ne féljenek személyesen kivizsgálni ezeket a szörnyűségeket a saját soraikban, hozzák
nyilvánosságra, és könyörtelenül lépjenek fel ellenük.
Ez az egyetlen módja annak, hogy megakadályozzuk jogállamunk és ezáltal demokráciánk további aláásását és súlyos károsodását.
Hiszen azt a feladatot vállalták, hogy az igazságot szolgálják!
Fogjanak össze, mutassanak bátorságot, lépjenek a nyilvánosság elé, és egyszer s mindenkorra
vessenek véget a hatalommal való visszaélésnek!