Ni za tiste, ki so slabega srca
Epstein, Dutroux, Teichtmeister - imena, ki pomenijo najbolj grozljive zločine nad otroki.
Ali so bili res le posamezni storilci kaznivih dejanj ali pa so tu še vedno dejavne globalne pedokriminalne mreže?
Kakšno vlogo ima sodstvo?
Ali trditve številnih prič, da sodniki, tožilci in preiskovalci ne le prikrivajo ta kazniva
dejanja, ampak so vanje tudi sami vpleteni, držijo?
Kla.TV razkriva zastrašujoča dejstva.
ZDA, Nemčija, Avstrija, Nizozemska, Belgija, Francija, Švica:
Pregled vpletenosti sodstva v primere hudih zlorab in umorov otrok v sedmih državah.
Uvod: : Vsakomur ga dam v pisni obliki. Najhujša, najbolj sprevržena zloraba otrok, ki sem jo v
življenju videla in slišala opisati od samih žrtev,
najhujši in najbolj sprevrženi kršitelji so bili tožilci in sodniki.
To mislim resno. Najbolj sprevrženi storilci, ki sem jih videl v življenju, so bili državni tožilci in sodniki.
A nihče ne ukrepa proti tem ljudem.
In nimate pojma, kaj se zgodi, ko žvižgač spregovori.
Predvsem pri žrtvah ritualne zlorabe, malčkih, dojenčkih in dojenčkih, so otroci pogosto omamljeni, preden jih ubijejo.
Že leta govorim, da imam utemeljen sum, da imamo v sodstvu organiziran kriminal.
Zato pravim, da so najhujši prestopniki v pravosodnem sistemu, kar bom vsem pisno povedal.
In če se mi kaj zgodi, potem lahko to, kar sem povedal, vzamete kot izjavo priče, kot zapriseženo pričanje.
Zaveza in izjava Dorothee Thul sta imeli resne posledice:
Njena kolegica, zdravnica Dr. Jette Limberg-Diers, je objavila prošnjo za pomoč, v kateri je navedla, da je
bila pediatrinja napadena in pretepena ter da so jo odpeljali na psihiatrični oddelek.
Odvzeto ji je bilo vozniško dovoljenje, njena hiša pa je bila zastavljena, zaradi česar naj bi bila prisilno prodana.
Proti njej je bila vložena kazenska ovadba zaradi žaljenja ljudi na internetu.
Po navedbah njenega kanala Telegram je bila leta 2021 obsojena na devet mesecev pogojne kazni s triletno preizkusno dobo.
Dr. Dorothea Thul se je v sodni dvorani zgrudila.
Aprila 2023 je bila v priporu zaradi spodbujanja sovraštva.
Od takrat je izginila s prizorišča in nihče ne ve, kje je in kako se počuti.
Zakaj se proti doktorju Thulu tako odločno ukrepa?
Je to morda povezano z njeno izjavo, da so najhujši prestopniki sami v pravosodnem sistemu?
Ali obstajajo znaki, da je sodstvo vpleteno v pedokriminalne mreže?
Kla.TV je raziskal ta vprašanja in odkril nekaj strašljivih brezen.
Številne žrtve in priče organiziranega spolnega in ritualnega nasilja so pričale, da so v ta kazniva dejanja
vpleteni visoki sodniki, tožilci, odvetniki in policisti.
Nekateri med njimi so sami storilci, drugi prikrivajo pedokriminalne mreže, ščitijo
storilce ter preganjajo priče in aktiviste.
Poslušajte nekaj primerov v nadaljevanju.
1. ZDA-
Vpletenost pravosodnega sistema ZDA v Epsteinov škandal Ameriški finančnik in spolni prestopnik Jeffrey Epstein je
približno 20 let vodil mrežo za trgovino z mladoletnicami.
Žrtve poročajo o trgovini z ljudmi in spolnih napadih, ki so se zgodili že leta 1996.
Ocenjuje se, da je bilo skupno vsaj 100 žrtev.
Vendar pa je število neprijavljenih primerov zagotovo mnogokrat večje.
Maria Farmer, ena od Epsteinovih žrtev, ki je bila prisiljena delati na recepciji hiše za goste, v kateri je
Epstein takrat bival, je v obdobju enega leta opazila naslednje:
Vsak dan so v Epstein pripeljali od 5 do 10 deklic, kar je bilo za otroke zelo grozno.
Govorila je, da je na Epsteinovo posestvo prišlo na tisoče deklet.
Samo na Floridi ni bilo več mogoče najti 500 deklet, ki jih je Maria Farmer želela kontaktirati, da bi pričale proti Epsteinu.
Ne more razumeti, kaj se je zgodilo vsem dekletom.
Močno sumi, da sta izgubila življenje.
Virginia Roberts Guiffre, še ena Epsteinova žrtev, ki jo je Epstein zadrževal več let, je povedala:
Videl sem na stotine deklet, ki so šla skozi Jeffreyjeva nihajoča vrata, njegova nenehno vrteča se vrata.
Virginia Roberts Guiffre je bila prisotna v živo, ko je Epsteinu dostavil 12-letne trojčke manekenski skavt Brunel iz Francije.
Dekleta so bila prisiljena v deviantna spolna dejanja z Epsteinom.
Vendar Epstein deklet ni zlorabljal in posiljeval le sam, temveč jih je dal na voljo tudi zvezdnikom za spolne odnose.
Dekleta so na dogodek pripotovala z letalom po vsem svetu.
Več Epsteinovih žrtev je navedlo imena oseb, ki so jih spolno zlorabljale kot mladoletne.
Virginia Roberts Guiffre je poleg Epsteina obtožila še naslednje osebe, da so jo zlorabljale:
princ Andrew, zvezdniški odvetnik Alan Dershowitz, upravitelj hedge skladov Glenn Dubin, politik Bill Richardson,
francoski iskalec modelov Jean-Luc Brunel, znanstvenik za umetno inteligenco Marvin Minsky in hotelski milijarder Tom Pritzker.
Maria Farmer je poročala, da so bili Donald Trump ter Bill in Hillary Clinton sostorilci Jeffreyja Epsteina.
Videla jih je, kako prihajajo in odhajajo iz Epsteina, in vedela je, da so del celote, pravi Farmerjeva.
Epstein je gojil dobre odnose s sodstvom.
Več tožnikov proti Epsteinu je pričalo, da je bil eden od storilcev tudi znani ameriško-ameriški zvezdniški
odvetnik Alan M. Dershowitz, ki je Epsteina večkrat zagovarjal.
Maria Farmer je Dershowitza dobesedno označila za sostorilca.
Virginia Roberts Guiffre - glavna tožnica v Epsteinovem primeru - je leta 2019 odvetnika
tožila zaradi spolne zlorabe in obrekovanja.
Dershowitz je nato vložil nasprotno tožbo zaradi razžalitve osebnosti in namerne povzročitve čustvene prizadetosti.
Še danes odločno zanika, da bi imel spolne stike z mladoletniki.
Obtožbo, da je odvetnik kot mladoletnik zlorabil Virginijo Roberts Guiffre, je sodnik celo izbrisal iz spisa.
Dershowitz je ostal nekaznovan, čeprav ga je obtožilo več žensk.
Navedle so, da jih je kot mladoletne spolno zlorabil ali posilil.
Prav tako je skupaj z več tožniki iskal diskreditacijske informacije in jih posredoval glavnemu preiskovalcu.
Trdil je na primer, da je Virginia Roberts Guiffre znana prostitutka in lažnivka.
Prav ona, ki sta jo Epstein in Dershowitz po njenih lastnih izjavah kot mladoletno prisilila v prostitucijo!
Zaradi medijskega in pravnega pritiska na Virginio Roberts Guiffre je ta na koncu
popustila in umaknila obtožbo proti Dershowitzu.
Epsteina je v sodnih postopkih leta 2019 že drugič zastopal Alan Dershowitz.
Epstein je bil že leta 2008 obtožen posiljevanja mladoletnic in siljenja v prostitucijo, za kar
bi običajno moral odslužiti dosmrtno (!) kazen.
Namesto tega se je Jay Levkowitz, še en dobro plačan zvezdniški odvetnik iz Dershowitzove ekipe sedmih
odvetnikov, pogajal o izvensodni poravnavi z zveznim tožilcem Floride Alexandrom Acosto.
Zaradi tega dogovora je Epstein namesto dosmrtne dobil povsem neprimerno zaporno kazen 18 mesecev zapora.
Od te kazni je moral odslužiti le 13 mesecev.
Nastanjen je bil v zasebnem oddelku zapora in je imel vsak dan do 12 ur prostega časa, da je lahko hodil v svojo pisarno.
Tožilec Acosta in ekipa odvetnikov pod vodstvom Levkowitza in Dershowitza so torej odgovorni za to, da je
Epstein po sojenju leta 2008 namesto dosmrtnega zapora moral odslužiti le 13 mesecev zapora.
Le tako je Epstein lahko do leta 2019 še naprej vodil mrežo posiljevalcev otrok.
Poleg tega se je Epstein zaradi tega dogovora leta 2008 izognil zvezni tožbi, kar ga je rešilo pred nadaljnjimi preiskavami.
Pojavlja se sum, da je bilo dejstvo, da več podrobnosti o Epsteinovem škandalu ni bilo raziskanih,
vsekakor ugodno za odgovorne v pravosodju in vidne storilce.
Tožilec Acosta je pozneje pod Trumpom napredoval v ministra za delo.
Je bila to nagrada za njegovo sodelovanje pri zaščiti storilcev in prikrivanju resničnega obsega škandala?
Novinarka Julie K. Brown iz ameriškega časopisa Miami Herald je od policistov izvedela, da po navodilih
višjih organov niso smeli ustrezno preiskati Epsteina.
Pregledala je sodne spise in novembra 2018 končno objavila serijo o Epsteinovih zločinih.
Bila je edina, ki je objavila celoten obseg obtožb.
Resnično ni bilo nikogar, ki bi spremljal celotno zadevo, je dejal novinar.
Celo FBI , ena najvišjih agencij za kazenski pregon v ZDA, Epsteina ni preganjal, čeprav je bil po besedah Epsteinove žrtve
Marie Farmer dobro obveščen o spolni trgovini z mladoletniki.
FBI je vedel tudi, da sta bili Maria Farmer in njena sestra Annie že leta 1996 žrtvi
Epsteinove mreže za trgovino s spolnimi storitvami.
Po besedah Marie Farmer je FBI natančno vedel, kdo je vpleten v primer in da je Epstein
izvajal izsiljevalsko shemo z otroško pornografijo.
Kljub temu proti Epsteinu niso bili sprejeti nobeni ukrepi.
Na podlagi razpoložljivih dokazov bi bil FBI dolžan Epsteina zapreti za dosmrtni zapor. Vendar tega niso storili.
Vmesni zaključek:
Primer Epstein razkriva, da so si sodstvo in preiskovalni organi zatiskali oči, kar je mnogim
mladim dekletom povzročilo dolgoletno trpljenje.
Žal se je le malo spremenilo.
Njegova sostorilka Ghislaine Maxwell je bila zdaj obsojena na 20 let zapora.
Vendar sodnica Alison Nathan v tem sojenju ni priznala nobenega dokaza, ki bi vseboval imena
morebitnih drugih sostorilcev, sostorilcev ali upravičencev.
Zapisnike letov Lolita Express , s katerim so zvezdniki leteli na Epsteinov otok, ali Maxwellovo črno knjigo je bilo
treba sodišču predložiti z večinoma zatemnjenimi stranmi.
Z izjemo Maxwella so vsi drugi znani storilci kaznivih dejanj še vedno na prostosti.
2. Nemčija: Sachsensumpf
- Ali je pravosodni sistem prikrival zločine in skupino storilcev?
Sachsensumpf je ime za afero, v kateri so bili visoki saški uradniki vpleteni v prisilno prostitucijo mladoletnic.
Mandy Kopp, ki je bila takrat še mladoletna, je kot priča podala resne obtožbe proti tem visokim uradnikom.
Leta 1989 so jo družinske težave pripeljale v javno hišo Jasmin za mladoletnike v Leipzigu.
Tam so jo in druga dekleta več let hudo fizično zlorabljali, posiljevali in mučili.
Leta 1993 so dogodki v bordelu Jasmin postali znani kot afera Sachsensumpf, bordel pa je bil napaden.
Mandy Kopp je v policijskem zaslišanju navedla več svojih mučiteljev:
Med njimi so priznani leipziški sodniki, odvetniki, policisti in nepremičninski posredniki.
Po besedah Mandy je bil eden od posiljevalcev tudi sodnik, ki je predsedoval sojenju.
Sodnik je upravljavca bordela obsodil na milejšo kazen štirih let in dveh mesecev zapora.
Lastnik bordela je pozneje pričal, da je bil kaznovan le zato, ker ni razkril imen storilcev v svojem bordeli za mladoletnike.
To je še en dokaz, da je pravosodni sistem prepleten s storilci pedokriminalnih kaznivih dejanj.
Mandy Kopp in njeni sopotniki so bili pred letom 2009 zaslišani še dvakrat in tudi tokrat so na fotografijah kot
posiljevalca prepoznali dva visoko rangirana odvetnika.
Vendar se nista odzvala niti dresdensko državno tožilstvo niti saški preiskovalni odbor.
Namesto tega objavijo ime in kraj bivanja žrtve.
Identificirani storilci so Mandy Kopp obtožili obrekovanja.
Ker se je bala za svoje življenje in nadaljnjih tožb, ni razkrila vsega, kar je vedela.
Novembra 2012 je bilo sojenje preloženo, ker se je Mandy četrti dan sojenja po sedmih urah zaslišanja živčno zlomila.
Kmalu zatem, 28. januarja 2013, so kruta dejanja zastarala.
Vendar pa bi lahko to zastaranje preprečili. Mandy Kopp namreč s svojo izjavo ni bila osamljena.
Tudi saški urad za zaščito ustave je preiskoval okolje rdečih luči in leta 2005 saškemu notranjemu
ministru Thomasu de Maizièru predal eksplozivno gradivo.
V poročilu je navedeno, da so bili sodniki in državni tožilci v Leipzigu osumljeni sodelovanja s
kriminalci in da so bili sami vpleteni v zlorabo otrok.
Imena storilcev so bila znana Uradu za zaščito ustave.
Urad za zaščito ustave je tudi poročal, da je okolje rdečih luči s tem obremenilnim gradivom izsiljevalo državno tožilstvo.
V zameno so zadevni uradniki opozarjali na racije, ovirali preiskave in vplivali na sojenja.
Vendar pa De Maizière kot najvišji organ o tem ni obvestil niti parlamenta niti pristojnih organov kazenske preiskave.
Zato je bil pozneje obtožen oviranja pravosodja pri opravljanju funkcije.
Vendar so bile preiskave kasneje opuščene, Sachsensumpf pa je bil označen za vročo besedo in teorijo zarote.
Obstoj kriminalne mreže je bil zanikan.
Napadena sta bila dva vodilna preiskovalca iz policije in Urada za zaščito ustave.
Glavni preiskovalec kriminalistične službe za področje organiziranega kriminala Georg Wehling je
bil zaradi dvomljivih razlogov odstavljen neposredno s strani ministra za notranje zadeve.
Tudi Simone Skroch, nekdanja Henneck, takratna vodja urada za zaščito ustave, ki je že na prejšnjem delovnem mestu
državne tožilke razbila združbo pedofilov, je bila leta podvržena disciplinskim in preiskovalnim postopkom.
Oba sta bila obtožena, vendar sta bila po dolgem sojenju oproščena v glavnih točkah.
Thomas De Maizière pa se je v svoji karieri povzpel na različne položaje zveznih ministrov.
Enako smo videli že v primeru Epstein, ko je Trump Alexandra Acosto, tožilca, ki je
ščitil storilce, povišal za ministra za delo.
Ali je to še en primer vzorca, ko sodstvo ostro ukrepa proti žvižgačem, medtem ko dejanski storilci kaznivih
dejanj ostanejo nekaznovani in se prikrivanje spodbuja?
3. Ali je avstrijsko sodstvo zaščitilo pedokriminalnega igralca Floriana Teichtmeistra?
Izjemno prizanesljiva sodba proti avstrijskemu igralcu in prostozidarju Velike lože Avstrije Florianu
Teichtmeistru je leta 2023 povzročila precejšnje razburjenje.
Teichtmeister je bil očitno tako prepričan v prostozidarstvo, da je na svojem posestvu zgradil celo tempelj.
Sodili so mu, ker so pri njem našli veliko količino drog in ker je zbral 76 000 datotek z otroško pornografijo.
Številne je uredil, opremil z opombami ali sestavil v kolaže.
V svojih komentarjih je opisal najhujše fantazije o nasilju, ki si jih je predstavljal, da ga izvaja nad otroki.
Njegove fantazije niso poznale meja, od bičanja, mučenja in grozljivega posilstva do smrti.
Državno tožilstvo je Teichtmeistra uvrstilo na drugo najvišjo stopnjo 9 od 10 na lestvici nevarnosti.
Kljub visokemu tveganju, ki ga je predstavljal, in kljub dejstvu, da so bili otroci oškodovani v tisočih in tisočih primerih ter
da je bil Teichtmeister kot potrošnik vpleten, je bil obsojen le na pogojno zaporno kazen dveh let pod pogojem, da se bo zdravil.
Zato mu za svoja kazniva dejanja ni treba niti za en dan v zapor.
Ne le povsem neprimerna sodba, tudi obnašanje oseb, ki so sodelovale v sodnem postopku, vzbuja velika vprašanja.
Za koga je Teichtmeister komentiral spise in ali je bil del mreže, ni bilo raziskano.
Po mnenju opazovalcev sojenja tožilstvo in sodnik nista postavljala kritičnih vprašanj obtožencu in zasliševala prič.
Ali so se bali, da bi bile razkrite tudi druge pomembne osebnosti?
Nikoli ni bilo raziskano, ali je dejansko uresničil svoje nasilne fantazije.
To se je zgodilo kljub jasnim znakom, kot je bil nakupovalni seznam za nakup dekliških oblačil in
sadomazohističnih predmetov, ki so ga našli pri njem.
Sodnik Stefan Apostol je obžaloval Teichtmeisterjevo družbeno osovraženost in demonstracije proti njemu
uporabil kot razlog za odobritev olajševalnih okoliščin.
Precej pasivna državna tožilka Julia Kalmar je do konca zaslišanja dokazov zamolčala pomembne podrobnosti.
Kljub visoki stopnji Teichtmeisterjeve nevarnosti se je odločila, da se na sodbo ne bo pritožila.
Tudi vabljeni izvedenec, prof. dr. Peter Hofmann, je odločno govoril v prid obtožencu
in zmanjšal nevarnost, ki jo je predstavljal.
Hofmann je že v prejšnjih sodnih postopkih zaradi zlorab vzbudil pozornost, saj je pripravljal čudna izvedenska
poročila v korist obtoženih in zmanjševal pomen zločinov.
Nekoč je izjavil naslednje: Polovica prizadetih otrok se lahko dobro spopade s pedofilsko zlorabo.
Kategorizirajo jih v svoji biografiji in ne razvijejo posttravmatske stresne motnje.
Ali je bilo naključje, da je bil izbran za izvedenca za to sojenje?
Vmesni zaključek:
Sodba ter nenavadno ravnanje izvedenca, sodnika in državnega tožilca sprožajo vprašanja.
Ali so se Teichtmeistra nežno dotaknili, da ne bi razkril drugih sostorilcev?
Ali so ga prostozidarske zveze rešile pred zaporom?
Po geslu, s katerim je časopis Der Standard že pomenljivo naslovil prostozidarje: Bratje držijo skupaj?
4. Nizozemska in Belgija: Primer Zandvoorta
Zandvoortski obroč otroške pornografije je dobil ime po nizozemskem obmorskem letovišču Zandvoort,
kjer sta dva od glavnih storilcev vodila videoteko.
Najhujši zločini so bili storjeni v tej združbi zlorabljavcev otrok.
Ko je bil primer leta 1998 razkrit, je bilo zaseženih na stotine filmov, na katerih so bili posiljeni otroci in celo dojenčki.
Na jahti enega od storilcev so potekale spolne zabave z elitnimi ljudmi, na katerih so bili posneti tako
imenovani snuff videi, v katerih so pred kamero zlorabljali otroke in jih mučili do smrti.
Eden od otrok, ki je zaradi tega umrl, je bil 13-letni Manuel Schadwald, ki je bil ugrabljen iz Berlina in je bil pred tem
prisiljen v prostitucijo v javnem domu za otroke v Rotterdamu.
Ključno vlogo pri razkritju primera je imela belgijska skupina za pomoč na področju državljanskih pravic Werkgroep
Morkhoven z ustanoviteljem in vodjo Marcelom Vervloesemom.
V skupino so pricurljali videoposnetki, ki prikazujejo moške, ki seksajo z otroki.
Posredovali so jih policiji. Vendar se belgijska policija pet let ni odzvala.
Minister za pravosodje je leta 1997 izjavil, da pedofilske združbe ni bilo, pozneje pa se je izkazalo, da je
bil moški na videoposnetku povezan z belgijskimi politiki.
Zaradi neaktivnosti policije je Vervloesem začel lastno preiskavo in uspel vzpostaviti stik z
enim od storilcev ter pridobiti njegovo zaupanje.
Vendar je bil ta storilec kmalu zatem umorjen.
Vendar je Vervloesem z vdorom v njegov dom uspel zagotoviti na tisoče datotek s pornografsko in včasih sadistično vsebino.
Nato jih je predal novinarjem in tožilstvu.
Vendar je sedem zgoščenk z dokazi, ki jih je Werkgroep Morkhoven posredoval generalnemu državnemu
tožilcu sodišča v Antwerpnu, izginilo brez sledu.
Vervloesem je zasegel tudi več kot 3 000 dokumentov z naslovi strank in računi, iz katerih je bilo razvidno,
da je mreža za otroško pornografijo delovala po vsem svetu, tudi v Nemčiji, ZDA in Izraelu.
Vendar je Vervloesem zaradi svojih preiskav tudi sam postal tarča pravosodnega sistema.
Obtožen je bil zlorabe otrok in obsojen na večletno zaporno kazen.
Po dveh letih bivanja v belgijskih zaporih je bil leta 2010 izpuščen pod naslednjimi pogoji:
1) Prepovedali so mu stike z novinarji in nadaljnje obravnavanje pedokriminalnih primerov.
2) Ni smel sodelovati v dejavnostih organizacij, ki se borijo proti zlorabi otrok, niti ne sme navezati stikov
s prijatelji iz Werkgroep Morkhoven, ki so ga v času zapora vsak teden zvesto obiskovali v zaporu.
Ali ni presenetljivo, da sodstvo postavlja takšne pogoje?
Je bil poskus utišanja neprijetnega žvižgača?
In - ali je bilo sodstvo povezano s storilci, ko je poskušalo preprečiti reševanje teh primerov?
Toda mediji so se tudi zelo potrudili, da bi uničili Vervloesemov ugled in ga prikazali kot pedofila.
5. Francija: aktivista Janett Seemann in Stan Maillaud poročata o vpletenosti francoskega sodstva
v primere organizirane zlorabe in umorov otrok.
Nemška aktivistka Janett Seemann je v Nemčiji že vodila kampanjo proti izginotju številnih otrok v pedokriminalnih mrežah.
V ta namen je na primer ustvarila dve video sporočili: Prvo takratnemu papežu Benediktu XVI. in
drugo nekdanji nemški kanclerki Angeli Merkel.
Pozneje je združila moči s Stanom Maillaudom, francoskim aktivistom in nekdanjim žandarjem.
Kot ekipa so posebej preiskovali primere organizirane zlorabe otrok, v katere je bil vpleten francoski pravosodni sistem.
Stan Maillaud je sodne postopke in ukrepe, ki jih je raziskal, označil ne le za nezakonite, temveč tudi za kaznive.
Te sodbe niso bile sprejete v imenu ljudstva, temveč v imenu zločinske okultne moči, je dejal Maillaud.
Z Janettom Seemannom sta v Franciji raziskala več primerov, v katerih so pripadniki pravosodja, kot so policisti,
odvetniki, sodniki in tožilci, sodelovali z izbranimi psihiatri.
Vzorec je bil vedno enak:
Takoj, ko je prišlo do prijave spolne zlorabe otrok s strani njihovih mater, je pravosodni sistem začel delovati.
Vendar ne - kot bi morda pričakovali - za zaščito zlorabljenih otrok in privedbo storilcev pred roko pravice.
Nasprotno: matere in njihovi zlorabljeni otroci so bili podvrženi policijskemu in sodnemu terorju.
Zaščitni sorodniki so bili podvrženi nezakonitim postopkom, zaprti in zaprti na psihiatričnih oddelkih.
V številnih primerih matere niso mogle storiti ničesar, da bi svoje otroke zaščitile pred posiljevalci.
V več primerih jim je bilo celo odvzeto skrbništvo.
Dolga leta so morali nemočno gledati svoje otroke v oskrbi mučiteljev.
V pogovorih, ki jih je Stan Maillaud opravil z zadevnimi materami, so te izrecno omenjale imena in
nezakonito ravnanje sodnikov, ki so sodelovali v teh primerih.
Po navedbah prič gre tudi za zelo huda kazniva dejanja, kot je na primer snemanje umorov otrok za snemanje snuff videoposnetkov.
Priče poročajo tudi o večjih srečanjih, na katerih je otroke zlorabljalo ali posiljevalo več oseb.
Obstajajo tudi izjave prič, da so nekdanji francoski predsednik in več ministrov zlorabljali otroke.
Zaradi angažiranosti Maillauda in Seemanna sta se tudi ta dva aktivista znašla na udaru sodstva in policije.
Policija jih je preganjala, jih začasno pridržala na podlagi nezakonitih obtožb in jih
podvrgla nečloveškim metodam zasliševanja.
V medijih so jih obsojali in nazadnje so celo pobegnili v Venezuelo.
Stana Maillauda je tam izsledil Interpol in ga premestil v Francijo, kjer je moral odslužiti zaporno kazen.
Med drugim je bil obtožen ugrabitve otrok.
Dejstvo je, da je Stan Maillaud pomagal materi, ki ji je bilo odvzeto skrbništvo, spraviti otroka na
varno, ker ga je med drugim zlorabljal njegov lastni oče.
Državni tožilec, odgovoren za Maillaudovo zaprtje, je bil po navedbah prič eden od storilcev zlorab.
Vmesni zaključek:
Preiskavi Seemanna in Maillauda tudi kažeta, da odgovorni v pravosodnem sistemu ščitijo storilce in
odkrito napadajo žrtve, sorodnike žrtev in same aktiviste.
6. Belgija: Marc Dutroux in vloga belgijskega sodstva
Primer Marca Dutrouxa je verjetno najbolj odmeven primer ugrabitve, zlorabe, mučenja, incesta in infanticida v Evropi.
Dutroux je bil pred sodiščem dvakrat.
Leta 1989 je bil obsojen na 13,5 leta zapora zaradi petih primerov spolne zlorabe, vendar
mu ni bilo treba odslužiti niti tretjine kazni.
Ko so ga leta 1996 ponovno aretirali, je bil obtožen ugrabitve šestih deklet v otroštvu in najstniških
letih, spolnega zlorabljanja in zapiranja kot živali v kletno ječo ene od svojih hiš.
Štirje so umrli v mučnem ujetništvu.
Velika polemika v primeru Dutroux je bila povezana z vprašanjem, ali je bil perverzni osamljeni storilec ali pa je
bil tudi podizvajalec veliko večje mreže vplivnih moških.
Kakšni so bili znaki in dokazi, da je Dutroux deloval v imenu mreže?
1. njegova lastna izjava:
Leta 2002 je Dutroux v intervjuju v zaporu dejal, da je dejansko obstajala mreža s številnimi kriminalnimi posledicami.
Dekleta niso bila namenjena samo njemu, ampak tudi drugim.
2. njegov finančni položaj:
Dutroux, brezposelni prejemnik socialne pomoči, je bil lastnik petih hiš, redno je kupoval delnice in imel
več bančnih računov, na katere je v času ugrabitve deklet nakazal velike vsote gotovine.
Če bi Dutroux otroke zlorabljal le sam, s tem ne bi zaslužil.
3. izjave prič:
Preživela Regina Louf je tudi sporočila, da Marc Dutroux ni deloval kot posamezni storilec, ampak da je
soobtoženi bruseljski poslovnež Michel Nihoul organiziral spolne zabave z otroki, ki jih je pridobil Dutroux.
Michel Nihoul je pri Marcu Dutrouxu naročal otroke, stare med 12 in 14 let, za pedofilske zabave, je poročala.
Tudi sam Dutroux je pričal, da je bil Nihoul deležen zaščite od samega vrha.
Ta moški je imel stike z bruseljskim jet setom , vključno s številnimi strankami ustreznih zabav sado-maso.
4. preiskava preiskovalnega sodnika Jean-Marca Connerotta:
Sledil je sledovom, ki so kazali na omrežje.
Vzpostavil je telefonsko številko, na kateri so lahko državljani anonimno posredovali informacije o primeru Dutroux.
Na preiskovalce se je vsul plaz informacij.
Med njimi so bile izjave več mladih žensk, ki so podale neverjetne izjave:
Vedeli so za spolne zabave v začetku osemdesetih let v najboljših krogih, na katerih so mučili in ubijali otroke.
Videli so tudi Nihoul in Dutroux. Celo belgijski kralj Albert II. je bil omenjen kot obiskovalec teh grozljivih zabav.
Vmesni zaključek:
Povsem očitno bi bilo slediti številnim sledovom, ki kažejo na omrežje.
Če pa si ogledate ukrepe pravosodnih in varnostnih organov, ugotovite, da so storili vse, da bi preprečili preiskavo
mreže in Dutrouxa predstavili kot osamljenega storilca:
Policija ni upoštevala številnih sledi, vključno z izjavami prič ali videokasetami, ki so bile
zasežene v Dutrouxovi hiši in niso bile analizirane.
Drugi dokazi so bili ukradeni ali pa so preprosto izginili.
Začetek sojenja se je močno zavlekel.
Dutroux in trije soobtoženi so bili pred sodiščem obravnavani šele po 7,5 letih.
V tem času je skrivnostno umrlo vsaj 27 prič.
Večina jih je želela pričati o povezavah, ki so utemeljevale sum, da Marc Dutroux ni bil osamljen
storilec, ampak da je bila okoli njega mreža sostorilcev.
Okoliščine, ki so pripeljale do smrti teh 27 prič, so bile popolnoma neustrezno raziskane ali pa sploh niso bile raziskane.
Preživela Regina Louf je bila priča približno 60 umorom in je znala poimenovati celo 35 žrtev.
Prav tako je lahko navedla imena storilcev, kaznivih dejanj in krajev kaznivih dejanj.
Po psihološkem pregledu so izvedenci potrdili, da je bila v otroštvu žrtev množične spolne zlorabe.
Kljub temu njunih sledi niso nadaljevali, belgijsko tožilstvo pa je njuna pričevanja označilo za
neverjetna in trdilo, da so bila zgolj izmišljena.
Državni tožilec je nato zaključil spis z njenimi izjavami prič.
Preiskovalni sodnik Jean-Marc Connerotte, ki je preiskoval sledi, ki so kazale na omrežje, je bil odstranjen iz zadeve.
Bil je pristranski, ker je sodeloval na dobrodelni prireditvi za dve od umorjenih deklet.
Ta šibka utemeljitev je med belgijskim prebivalstvom sprožila burne proteste.
Vendar sodni sistem ni bil navdušen.
Preiskovalni sodnik Jacques Langlois, ki je nasledil Connerotta, je bil eden od
ključnih predstavnikov, ki so zatrli tezo o mreži.
Prekinil je vse poizvedbe o morebitnih podpornikih.
Leta kasneje se je izkazalo, da Langlois v postopek ni vključil izjav več kot 600 (!) prič.
Vsa pričevanja o omrežju so bila shranjena pod ključem.
Preiskovalci so bili premeščeni spomladi leta 1997.
Dosjeji z vsemi preverljivimi indici, imeni in osumljenci so bili zaključeni leta 1998.
Minister za pravosodje Marc Verwilghen in državni tožilec Michel Bourlet sta pozneje sporočila, da sta večkrat zahtevala nove
preiskave, vendar neuspešno, saj je Langlois preiskave blokiral.
Poleg Langloisa ima odločilno vlogo tudi minister za pravosodje Melchior Wathelet.
Wathelet, ki je bil po navedbah žrtev tudi sam organizator in udeleženec spolnih zabav za otroke, je Dutrouxa presenetljivo
pomilostil po manj kot tretjini njegove prve zaporne kazni.
Zato je delno odgovoren za to, da je Dutroux po izpustitvi lahko ugrabil, posilil in ubil več mladih deklet.
Vendar pa katastrofalno napačna odločitev o pomilostitvi Dutrouxa ni imela negativnih
posledic za Watheletovo kariero - nasprotno:
V letih 1995-2003 je bil sodnik na Sodišču Evropske unije, v letih 2012-2018 pa evropski vrhovni tožilec.
Sklep: Glavne sile v pravosodju in preiskovalnih organih so očitno storile vse, da primer Dutroux ne bi bil
zares razrešen, kar kaže na to, da so bile same del teh mrež ali pa so vsaj izvajale pritisk nanje.
Vključenost sodstva je podkrepljena s pričevanjem preživele Regine Louf.
Pozneje je na fotografijah v časopisih in na televiziji prepoznala udeležence pedofilskih spolnih zabav,
kjer je morala prostovoljno služiti svojim strankam.
Po njihovih izjavah so bili vsi znani kot zelo ugledni člani družbe, vključno s politiki, menedžerji,
industrialci ter celo odvetniki in sodnimi uradniki.
V eni od preiskovalnih sodnic, ki je na televiziji pričala o primeru Dutroux, je celo prepoznala enega od sostorilcev pri
obrednem umoru enega od otrok, ki jih je rodila med ujetništvom.
Po tej obremenilni izjavi Regine Louf je bila razglašena za duševno bolno, postopek proti
Michelu Nihoulu pa je bil v celoti ustavljen.
To je storil preiskovalni sodnik, ki je bil po njenem mnenju eden od morilcev njenega otroka.
7. Švica: Primer Nathalie in vpletenost švicarskih sodnikov v zlorabo otrok, trgovino z ljudmi in satanistična žrtvovanja
Primer Nathalie je že več let tema razprav v švicarskih medijih.
Blick.ch je na primer leta 2020 poročal o spolni in satanistično-obredni zlorabi takrat
osemletne deklice s strani njenega lastnega očeta.
Deklica je tudi sama poročala, da jo je oče dal na voljo drugim storilcem.
Opazovala je tudi zlorabe in kruto mučenje drugih otrok in odraslih.
Bila je priča trgovini z ljudmi, organi in adrenokromom ter satanističnim žrtvovanjem.
To se je med drugim dogajalo na obrednih mestih in v skritih podzemnih predorih.
Nathalijine izjave se ujemajo z neštetimi drugimi izjavami, ki jih je Kla.TV tematizirala
v dokumentarnih filmih Krvava sekta I in II.
Tudi v Nathalijinem primeru obstajajo jasne povezave med pravosodnim sistemom in mrežo storilcev.
Nathalie je kot storilce prepoznala celo nekatere ljudi iz švicarskega pravosodnega sistema.
Med predhodnim kazenskim postopkom proti očetu je prepoznala več storilcev zlorabe, višjega sodnika, dva državna
tožilca in več policistov, ki so preiskali Nathalijin dom.
Nathalie je med postopkom večkrat izjavila, da je te ljudi že poznala.
Sodelovali so pri zlorabah in obredih ubijanja, na katere jih je peljal njihov oče.
Nathalie je na primer nekdanjega vodjo službe za zaščito otrok in odraslih (KES) v pristojni socialni regiji
prepoznala in imenovala kot nasilneža in morilca otrok.
Nathalie je poročala, da je videla, kako je ta vodja KES na sestanke prinašal dojenčke in sodeloval pri njihovem ubijanju.
KESB, ki je nadrejena KES, je Nathalie dodelila otroškega odvetnika, ki je Nathalie tudi prepoznal kot storilko.
Ta odvetnik ni niti enkrat govoril z Nathalie ali njeno materjo.
Z Nathalie ni imela nobenih osebnih stikov, toliko bolj pa z očetovim odvetnikom, ki ga je Nathalie obtožila zlorabe.
Z njim se je pogovarjala o tem, kako bi lahko Nathalie s pomočjo strokovnih mnenj naredili neverodostojno.
Očitno si je prizadevala, da bi Nathalijini materi odvzeli skrbništvo.
Ta postopek je pravno znan kot izdaja stranke.
O teh dogodkih je bil obveščen KESB.
Uredništvo je o tem podalo pisne dokaze.
Višji sodnik, ki je vodil zadevo, je vplival na odvetnika Nathalijine matere.
Prepričati jo mora, naj umakne obtožbe proti Nathalijinemu očetu.
Odvetnik Nathalijine matere je nato vložil zahtevo za ugovor pristranskosti tega višjega sodnika, ki pa še ni bila odobrena.
KESB Nathalie ni dodelil le odvetnika, ki je bil po njenem mnenju eden od storilcev.
Odredila je tudi, da deklica obišče višjega psihiatra, ki je prav tako prepoznal Nathalie kot storilko kaznivega dejanja.
Tu ne moremo več govoriti o naključju.
Nathalie je poročala, da ji je psihiater med zaslišanji dajal električne sunke.
To je bilo zanjo zelo mučno. Nathalie je bila med pogovori sama.
Njena mati pri zaslišanju ni smela biti navzoča.
Nathalie vedno znova govori o tem, da so oblasti in ljudje, ki sodelujejo pri preiskavi njenega primera, del skupine storilcev.
Postopki, ki so v teku, so večkrat pokazali, da omenjene osebe zagotovo niso bile zainteresirane za nevtralno
preiskavo, ampak nasprotno, za prikrivanje primera Nathalie.
Povsem škandalozno in zaskrbljujoče je dejstvo, da so za en dan v strogem priporu pridržali ne očeta, ki je bil
obtožen zlorabe, ampak Nathalijino povsem nedolžno mater.
Tam so jo 24 ur zadrževali v mrzli celici s smrdljivim straniščem in jo po večurnem zaslišanju izpustili.
To dejanje državnega tožilstva, ki vodi zadevo, je verjetno mogoče opredeliti le kot taktiko
izčrpavanja, da bi utrudili in odvrnili Nathalijino mater.
Balz Bruder, kritični novinar časopisa Solothurner Zeitung, je imel dovolj poguma, da je razkril vse te soodvisnosti
med KESB, državnim tožilstvom ter otroškimi in mladostniškimi psihiatri in jih objavil v svojih člankih.
Glavnega novinarja časopisa Solothurn, ki je pisal o Nathalijinem primeru, so po objavi
njegovih kritičnih poročil našli mrtvega v luži krvi.
Okoliščine skrivnostne smrti 53-letnega predanega novinarja niso bile nikoli razkrite.
To spominja na primer Dutroux, v katerem je bilo 27 prič, ki so želele pričati o teh povezavah,
prav tako skrivnostno odstranjenih s prizorišča.
Da se to ne bi ponovilo v primeru Natalie in v drugih primerih ter da se kazniva dejanja ne bi mogla prikriti,
so žrtve in informatorji že sprejeli previdnostne ukrepe.
Če bi se jim kaj zgodilo, so že večkrat kopirali vse dokaze in jih shranili pod ključ v različnih krajih po svetu - dokler se
teh zločinov ne loti dokazano nepristranski pravosodni sistem.
Zaključek: Primeri, opisani v tem programu, so le vrh ledene gore.
Po pričevanjih prič se zdi, da sta tako trpljenje žrtev kot krutost njihovih mučiteljev brezmejna.
Če žrtvam uspe pobegniti iz teh krogov in prijaviti kazniva dejanja, se vedno znova zgodi, da pravosodni sistem zaščiti
storilce in napade žrtve, kar je za žrtve zelo travmatično.
Skoraj v vseh teh primerih obstajajo jasni znaki, da gre za obsežno nadnacionalno mrežo, v
katero so vpleteni visoki člani naše družbe.
V skoraj vseh primerih se ponavlja tudi to, da so bili ti pomembni uradniki in nosilci odločanja med zlorabo otrok snemani.
Zaradi tega so dovzetni za izsiljevanje in ustrežljivi za kroge, ki obvladujejo ta omrežja, zato lahko tudi pri
politikih in sodstvu izsilijo odločitve v svojo korist.
To tudi pojasnjuje, zakaj so posebne enote vedno prve, ki zasežejo otroško pornografsko gradivo, ko ga odkrijejo.
Nobeden od dokazov ni objavljen, temveč ostaja pod ključem.
Domnevamo lahko, da je to eden od vzrokov za pravni stečaj, ki ga je Ivo Sasek podrobno izpostavil v svojem govoru na 19. AZK.
Zdaj, ko so pomembni deli politike in sodstva očitno v primežu te mreže, je še toliko bolj pomembno, da se ponovno
vzpostavijo mediji kot četrta veja oblasti, ki jih je doslej prav tako obvladoval ta skorumpirani sistem.
Zato vas prosimo, da razširite informacije o tej oddaji in se vključite v mrežo Kla.TV, da bi lahko osvetlili
te pravosodne škandale in da bi bili ti kriminalci pod vse večjim drobnogledom pozorne javnosti.
Vsi ti primeri kažejo, da se prej ali slej ne bomo mogli izogniti pravnim demokratičnim postopkom, da bi nepristranske pravne
organe pooblastili za obravnavo takšnih skrajnih primerov.
Vendar pa namen tega dokumentarnega filma ni ustvariti vtisa, da so vsi policisti, sodniki in
sodni uradniki vpleteni v ta kazniva dejanja.
Mnogi med njimi svojo pomembno nalogo opravljajo z vsem srcem in si resnično prizadevajo za pravičnost.
Zato bi se radi obrnili predvsem na vas, ki iskreno služite družbi:
Ne bojte se osebno raziskati teh grozljivih ekscesov v svojih vrstah, predstaviti jih javnosti in se jih neusmiljeno lotiti.
Le tako lahko preprečimo, da bi se naša ustavna država in s tem demokracija še naprej spodkopavali in resno ogrožali.
Sprejeli ste svojo nalogo, da zagotovite pravico!
Združite se, pokažite pogum, stopite v javnost in enkrat za vselej ustavite to zlorabo oblasti!