Није за слаба срца
Епштајн, Дутру, Тајхтмистер – имена која означавају најстрашније злочине над децом.
Да ли су они заиста били само усамљени починиоци – или и даље постоје глобалне педофилске мреже које су овде активне?
Коју улогу игра судство?
Да ли је истинита тврдња безброј сведока да судије, тужиоци и истражитељи не само да
прикривају ова злодела, већ су и сами у њима умешани?
Kla.TV открива шокантна открића.
САД, Немачка, Аустрија, Холандија, Белгија, Француска, Швајцарска:
Колјузија судства у случајевима тешког злостављања деце и убиства у седам земаља које су под истрагом.
Увод: : "То дајем свима у писаном облику. Најгоре, најперверзније злостављање деце које сам
икада видела и које су ми описале саме жртве,
Најгори и најперверзнији починиоци били су сами тужиоци и судије.
То мислим озбиљно. Најперверзнији преступници које сам срео у животу били су јавни тужиоци и судије.
И нико не предузима мере против ових људи.
И немате појма шта се дешава када узбуњивач проговори наглас.
А оно што је посебно код ових жртава ритуалног злостављања јесте да се дојенчад, бебе и
деца често дрогирају пре него што буду убијени.
И то је поента коју покушавам да истакнем. Већ годинама тврдим да имам разумне разлоге да
сумњам да у правосуђу постоји организовани криминал.
И зато сам рекао: написаћу то свима, најгори прекршиоци су у систему правде.
А ако ми се било шта догоди, можете сматрати оно што сам рекао сведочењем, као заклето сведочење.
Посвећеност Доротије Тул и њена изјава имале су озбиљне последице:
Њена колегиница, др Јете Лимберг-Диерс, објавила је позив за помоћ, наводећи да је педијатар нападнута и
претучена и да је послата у психијатријско одељење.
Њена возачка дозвола је била поништена, а њена кућа је била оптерећена принудним
хипотекама, што би довело до принудне продаје куће.
Против ње су покренуте кривичне пријаве за клевету на интернету.
Према њеном Телеграм каналу, она је 2021. године осуђена на девет месеци затвора, са условном казном од три године.
Др Доротеа Тул се срушила у судници.
У априлу 2023. године она је задржана у притвору под оптужбама за подстрекивање мржње.
Од тада је нестала са сцене; нико не зна где је ни како јој је.
Зашто је др Тул тако жестоко на мети?
Да ли би то могло бити повезано са њеном изјавом да су најгори прекршиоци управо у самом систему правде?
Постоје ли докази да је судство било умешано у педофилске мреже?
Kla.TV је истраживала ова питања и заправо открила неколико шокантних открића.
Бројни преживели и сведоци организованог сексуализованог и ритуализованог насиља сведочили су да су у ове злочине умешани
високи судије, тужиоци, адвокати и полицијски службеници.
Многи од њих су сами починиоци, други прикривају педофилске мреже, штите починиоце и прогоне сведоке и активисте.
Слушајте неке примере у наставку.
1. САД
Укљученост америчког правосудног система у скандал са Епштејном Амерички финансијер и сексуални преступник Џефри
Епштејн водио је мрежу за трговину људима у сексуалне сврхе која је обухватала малолетнике око 20 година.
Жртве пријављују трговину људима у сексуалне сврхе и сексуалне нападе који су наводно почели још 1996. године.
Укупни број жртава процењује се на најмање 100.
Међутим, број не пријављених случајева је сигурно много пута већи.
Марија Фармер, једна од Епштејнових жртава која је била приморана да ради на рецепцији куће за госте у којој је Епштејн
у то време боравио, приметила је следеће током једне године:
Сваки дан су Епштейну довођене од пет до десет девојчица, што је било веома ужасно за децу.
Она је говорила о хиљадама девојака које су стизале на Епштејнову имање.
Само у Флориди није било могуће пронаћи 500 девојчица које је Марија Фармер желела да контактира за изјаве против Епштејна.
Она не може да разуме шта се догодило са свим девојкама.
Она снажно сумња да су изгубили животе.
Вирџинија Робертс Гифре, још једна жртва Епштејна која је годинама била под његовом контролом, рекла је:
Видео сам стотине девојака како пролазе кроз Џефријева врата на шаркама, његова стално вртлогла врата.
Вирџинија Робертс Гифре била је присутна када је Епштајн примио триплете старости 12 година,
"испоручене" из Француске од стране скаута модела Брунела.
Девојке су биле приморане да изводе изопачене сексуалне радње са Епштајном.
Епштајн не само да је злостављао и силовао девојке, већ их је и стављао на располагање познатим личностима за секс.
Девојке су авионом довезене из свих крајева света у ту сврху.
Неколико жртава Епштејна навело је појединце који су их сексуално злостављали када су били малолетни.
Поред Епштејна, Вирџинија Робертс Гифре оптужила је следеће особе да су је злостављали:
принц Ендру, звездани адвокат Алан Дершовиц, менаџер хеџ-фонда Глен Дубин, политичар Бил Ричардсон, француски скаут
за моделе Жан-Лук Брунел, научник за вештачку интелигенцију Марвин Мински и хотелски милијардер Том Прицкер.
Марија Фармер је пријавила да су Доналд Трамп, као и Бил и Хилари Клинтон, били "суучесници" у злочинима Џефрија Епштејна.
Она их је видела како долазе и одлазе код Епштејна и знала је да су део свега тога, рекла је Фармер.
Епштајн је одржавао добре односе са судством.
Неколико тужилаца против Епштејна сведочило је да је познати амерички адвокат звезда Алан М. Дершовиц, који
је Епштејна бранио у више наврата, био међу починиоцима.
Марија Фармер је буквално описала Дершовица као "суучесника".
Вирџинија Робертс Гифре – главна тужитељка у случају Епштајн – тужила је адвоката 2019.
године за сексуално злостављање и клевету.
Дершовиц је затим поднео контратужбу за клевету и намерно изазивање емоционалне патње.
До данас он жестоко негира да је икада имао сексуални контакт са малолетницима.
Оптужба да је адвокат злостављао Вирџинију Робертс Гифре као малолетницу чак је уклоњена из досијеа од стране судије.
Дершовиц је остао некажњен, иако су га неколико жена оптужило.
Они су званично изјавили да су као малолетници били сексуално злостављани или силовани од њега.
Он је такође предузео мере против неколико тужитељки тражећи дискредитујуће информације и прослеђујући их главном истражитељу.
На пример, он је тврдио да је Вирџинија Робертс Гифре била добро позната проститутка и лажова.
Она, од свих људи, која је, према сопственим изјавама, била приморана на проституцију од
стране Епштајна и Дершовица када је била малолетна!
Медијски и правни притисак на Вирџинију Робертс Гифре на крају ју је навео да се сломи и повуче своју оптужбу против Дершовица.
Епштајна је 2019. године у судском поступку други пут заступао Алан Дершовиц.
Епштајн је већ 2008. године био оптужен за силовање малолетника и приморање на проституцију, за
шта би обично морао да издржи доживотну казну.
Уместо тога, Џеј Левковиц, још један високо плаћени звездани адвокат из тада седмочланог правног тима
Дершовица, преговарао је о споразуму ван суда са федералним тужиоцем Флориде, Александром Акостом.
Као резултат овог посла, Епштајн је добио потпуно непримерену затворску казну од 18 месеци уместо доживотног затвора.
Он је морао да одsluжи само 13 месеци те казне.
Био је смештен у приватном крилу затвора и имао је до 12 сати слободног времена сваког дана да оде у своју канцеларију.
Тужилац Акоста и тим адвоката предвођен Левковицем и Дершовицем стога су одговорни за то што је Епштајн
након суђења 2008. године морао да проведе само 13 месеци у затвору, уместо доживотне казне.
Ово је био једини начин на који је Епштајн могао да настави да управља мрежом за силовање деце до 2019. године.
Штавише, овај споразум је Епштејну омогућио да избегне федерално гоњење 2008. године,
што га је заузврат заштитило од даље истраге.
Постоји разлог да се сумња да је то одговарало одговорнима у судству и истакнутим починиоцима да не
буду истражени додатни детаљи скандала Епштејна.
Тужилац Акоста је касније унапређен у секретара рада у администрацији Трампа.
Да ли је ово била "награда" за његово кооперативно понашање, за штитење починилаца и прикривање правог обима скандала?
Новинарка Џули К. Браун из америчког листа Мајами Хералд сазнала је од полицијских службеника да им није било
дозвољено да адекватно истраже Епштејна по налогу виших власти.
Она је прегледала судске записе и коначно у новембру 2018. објавила серију чланака о Епштејновим злочинима.
Она је била једина која је јавности открила сву меру оптужби.
"Заиста нико није пратио целу ствар", рекао је новинар.
Чак ни ФБИ , једна од највиших агенција за спровођење закона у САД, није гонила Епштејна, иако је, према речима Епштејнове
жртве Марије Фармер, била добро упозната са мрежом за трговину људима у сексуалне сврхе која је обухватала малолетнике.
ФБИ је такође био свестан да су Марија Фармер и њена сестра Ени већ постале жртве
Епштеинове мреже за трговину сексом 1996. године.
Према Марији Фармер, ФБИ је тачно знао ко је био умешан у случај и да Епштајн спроводи шему
уцјењивања која укључује дјечију порнографију.
Ипак, против Епштејна нису предузете никакве мере.
На основу расположивих доказа, ФБИ је имао дужност да Епштејна осуди на доживотни затвор. Међутим, то није учинио.
Привремени закључак:
Случај Епштајна открива потпуно зазирање правосуђа и истражних органа, што је довело до
година дубоких патњи бројних младих девојака.
Нажалост, мало се шта променило у том погледу.
Његова саучесница Гислен Максвел је сада осуђена на 20 година затвора.
Међутим, судија Алисон Натан није дозволила на овом суђењу ниједан доказ који је садржао имена
потенцијалних додатних саучесника, завереника или корисника.
Лог-еви летова "Лолита Експрес" , којим су познате личности превожене на Епштејнов острв, и Максвелова "Црна књига"
морали су бити достављени суду уз већину страница затамњених.
То значи да, осим Максвела, сви остали истакнути починиоци и даље нису ухапшени.
2. Немачка: Саксонска мочвара
– Да ли је правосуђе прикрило злочине и круг починилаца?
Термин "Sachsensumpf" се односи на скандал који је укључивао високо рангиране личности у
Саксонији, оптужене за принудну проституцију малолетника.
Као сведок, Менди Коп, која је у то време била малолетна, изнела је озбиљне оптужбе против ових високо рангираних појединаца.
1989. године породични проблеми су је довели у лејпцишки бордел за малолетнике под називом "Јасмин".
Тамо су она и друге девојке годинама биле тешко физички злостављане, силоване и мучене.
1993. године догађаји у борделу "Јасмин" постали су познати као афера "Заксенсумпф", а бордел је био претресен.
Током полицијског испитивања, Менди Коп је идентификовала неколико својих мучитеља:
Ово укључује познате лејпцишке судије, адвокате, полицијске службенике и агенте за некретнине.
Према Менди, судија који је председавао суђењем такође је био један од силоватеља.
Овај судија је оператера бордела осудио на благе четири године и два месеца затвора.
Власник бордела је касније сведочио да је добио само блажу казну зато што није открио
имена починилаца у свом борделу са малолетницама.
Ово је још један доказ завере између судства и педофилских преступника.
Менди Коп и њене сапатнице биле су испитане још два пута пре 2009. године, и поново су са фотографија идентификовале
два високорангирана адвоката као своје силоватеље.
Међутим, ни Дрезденско јавно тужилаштво ни Сајкски истражни одбор нису одговорили.
Уместо тога, они објављују име жртве и место становања.
Менди Коп је затим пријављена за "увреду части" од стране идентификованих починилаца.
Бојећи се за свој живот и даље правне поступке, она није открила све што је знала.
У новембру 2012. године суђење је одложено након што је Менди доживела нервни слом
четвртог дана суђења, након седам сати поступка.
Ускоро након тога, 28. јануара 2013. године, истекао је рок за застару ових сурових дела.
Међутим, ова застарелост могла је бити спречена. Менди Коп није била сама у својој изјави.
Сајнско уређење за заштиту Устава такође је истражило четврт црвених фенера и 2005. године предало експлозиван материјал
сајнском министру унутрашњих послова Томасу де Маизијеру.
Према томе, судије и тужиоци у Лајпцигу били су осумњичени за заверивање са криминалцима и за лично учешће у злостављању деце.
Имена починилаца била су позната Канцеларији за заштиту Устава.
Канцеларија за заштиту устава такође је известила да је црвени квартал уцењивао јавно
тужилаштво овим компромитујућим материјалом.
Заузврат, наведени званичници су упозоравали на рације, ометали истраге и утицали на суђења.
Међутим, Де Мајзе, као највиши ауторитет, није обавестио ни парламент ни надлежне органе за кривичне истраге.
Он је накнадно оптужен за ометање правде на радном месту.
Међутим, истраге су касније обустављене, а саксонска мочвара је одбачена као "празна прича" и "теорија завере".
Постојање криминалне мреже је негирано.
Уместо тога, нападнути су два водећа истражитеља из полиције и Канцеларије за заштиту устава.
Главни истражитељ Одељења за кривичне истраге у области организованог криминала, Јорг Вехлинг, био је суспендован директно
од стране министра унутрашњих послова на сумњивим основама.
Симоне Скроч, раније Хеннек, која је у то време била шефица одељења у Канцеларији за заштиту устава и која је већ раније,
на месту јавног тужиоца, расплела мрежу злостављања деце, сада је била изложена годинама дисциплинских и истражних поступака.
Обоје су били оптужени, али су након дугог суђења ослобођени по главним тачкама оптужнице.
Томас де Маизјер, са друге стране, уздизао се кроз редове и обављао разне функције као савезни министар.
Приметили смо исту ствар у случају Епштајна, када је тужилац Александар Акоста, који је штитио
починиоце, унапређен од стране Трампа у секретара за рад.
Да ли је ово још један пример обрасца по којем правосудни систем предузима оштре мере против узбуњивача, док
стварни криминалци остају некажњени, а они који прикривају злочине бивају унапређени?
3. Да ли је аустријско правосуђе штитило педофилског глумца Флоријана Тајхтмистера?
Године 2023. владало је велико узбуђење због изузетно благе казне изречене Флоријану Тајхтмајстеру,
аустријском глумцу и масону Велике ложе Аустрије.
Теихтмајстер је очигледно био толико уверен у масонерију да је чак подигао храм на свом имању.
Он је био на суђењу јер је у његовом поседу пронађена велика количина дрога и јер је
прикупио 76.000 датотека дечје порнографије.
Многи од њих су били уређени од њега, коментарисани или састављени у колаже.
У својим коментарима он је описао најгоре насилне фантазије које је замишљао да их изврши над децом.
Од бичевања, мучења и ужасног силовања до смрти, његове фантазије нису познавале границе.
Јавно тужилаштво је Теихтмајстера класификовало као опасног на скали од 1 до 10, сврставајући га на друго највише ниво, 9.
Упркос озбиљној опасности коју он представља и упркос чињеници да су хиљаде и хиљаде деце претрпеле штету, а да Теихтмистер
као потрошач сноси делимичну одговорност, он је добио само двогодишњу условну казну уз обавезу да се подвргне терапији.
Тако он неће морати да проведе ни један дан у затвору због својих поступака.
Не само потпуно непримерена пресуда, већ и понашање оних који су учествовали у суђењу изазива озбиљна питања.
Није спроведена никаква истрага о томе за кога је Тихтмистер коментарисао досијеа, нити да ли је био део мреже.
Према посматрачима суђења, оптуженом нису постављена критична питања, а тужилаштво или судија нису испитивали сведоке.
Да ли је постојао страх да ће бити откривене и друге угледне личности?
Никада није истражено да ли је он заиста поступио по својим насиљним фантазијама.
Ово је било упркос јасним доказима, као што је списак за куповину који је пронађен у његовом поседу, а који је
садржао куповину девојачких хаљина и садомазохистичких предмета.
Судија Стефан Апостол жалио је због друштвеног изопштавања Теихтмајстера и сматрао је демонстрације против
њега основама за признавање олакшавајућих околности.
Довољно пасивна тужитељка Јулија Калмар задржала је важне детаље до завршетка саслушања доказа.
Упркос сертификованој високој опасности Теихтмајстерове, она је одлучила да не уложи жалбу на пресуду.
Позвани стручни сведок, проф. др Петер Хофман, такође се снажно заложио за оптуженог и умањио опасност коју је он представљао.
Хофман је већ привукао пажњу у претходним суђењима за злостављање јер је израдио чудне стручне
извештаје у корист оптужених и умањивао значај злочина.
Он је једном рекао: "Пола погођене деце може добро да се носи са педофилским нападима."
Они то укључују у своју биографију и не развијају посттрауматско стресно поремећај.
Да ли је било случајно што је он изабран за вештака у овом суђењу?
Привремени закључак:
Пресуда и чудно понашање вештака, судије и јавног тужиоца изазивају питања.
Да ли је Тихтмистер био благо третиран како не би открио даље саучеснике?
Да ли су му његове везе са масонима спасиле од затвора?
У складу са мотоом који је новина Der Standard користила да опише масоне: "Браћа се држе заједно"?
4. Холандија и Белгија: Случај Зандвоорта
"Зандвортски прстен за дечју порнографију" је назван по холандском приморском одмаралишту Зандворт, где
су двојица главних починилаца водили видео-продавницу.
Најогавнија злодела починила је ова група злостављача деце.
Када је случај изашао на видело 1998. године, заплењено је стотине филмова који су приказивали силовање деце, па чак и беба.
Секс журке су се одржавале на јахти једног од починилаца, на којима су присуствовали чланови елите, током којих су
снимани такозвани снуф видео-снимаци, приказујући како се деца злостављају и муче до смрти пред камером.
Једно од деце која су при том погинула био је тринаестогодишњи Мануел Шадвалд, који је био отет из Берлина и
приморан на проституцију у дечјем борделу у Ротердаму.
Белгијска група за помоћ у заштити грађанских права "Веркгоеп Моркховен" и њен оснивач и директор Марсел
Вервлоесем одиграли су кључну улогу у откривању случаја.
Групи су послати видео-снимци који приказују мушкарце како имају секс са децом.
Они су пренели ове информације полицији. Међутим, белгијска полиција није реаговала пет година.
1997. године министар правде је саопштио да педофилски прстен не постоји, а касније се испоставило да је
човек на снимку био у сродству са белгијским политичарима.
Због неактивности полиције, Вервлоесем је спровео сопствене истраге и успео да успостави контакт
са једним од починилаца и стекне његово поверење.
Међутим, овај починилац је убрзо након тога убијен.
Међутим, Вервлоесем је успео да прибави хиљаде фајлова са порнографским, а у неким случајевима и
садистичким садржајем током провале у свој дом.
Он је затим предао ове ствари штампи и јавном тужилаштву.
Међутим, седам ЦД-РОМ-ова са доказима, које је Веркгроуп Моркховен проследио главном јавном
тужиоцу Суда у Антверпену, нестало је без трага.
Вервлоесем је такође обезбедио преко 3.000 докумената који садрже адресе купаца и фактуре, што је јасно показало да
је мрежа дечије порнографије деловала широм света, укључујући Немачку, Сједињене Државе и Израел.
Међутим, истраге Вервлоесема учиниле су га самом метом правосудног система.
Он је био оптужен за злостављање детета – и осуђен на неколико година затвора.
Након што је провео две године у белгијским затворима, он је 2010. године пуштен под следећим условима:
1) Било му је забрањено да контактира штампу и да настави да се бави случајевима педофилије.
2) Није му било дозвољено да учествује у активностима које су организовале организације за борбу против злостављања деце, нити
да контактира своје пријатеље из Веркгруп Моркховен, који су га током читавог његовог затвора верно посећивали сваке недеље.
Зар није задивљујуће да управо судство, од свих институција, намеће такве услове?
Да ли је овде покушано да се ућутка непожељни узбуњивач?
И – да ли је судство имало везе са починиоцима када је покушало да спречи да се ти случајеви реше?
Али су медији такође уложили велике напоре да униште Вервлоесемову репутацију и прикажу га као злостављача деце.
5. Француска: Активисти Џанет Зајман и Стен Мајо извештавају о умешаности француског правосуђа у
случајевима организованог злостављања деце и убистава.
Немачка активисткиња Јанет Сееман већ је у Немачкој водила кампању против нестанка бројне деце у педофилске мреже.
У ту сврху она је, између осталог, направила две видео-поруке: једну тадашњем папи Бенедикту
XVI, а другу бившој канцеларки Ангели Меркел.
Она се касније удружила са Стaном Мајлоом, француским активистом и бившим жандармом.
Као тим, они су посебно истраживали случајеве организованог злостављања деце који су укључивали француско правосуђе.
Стен Мајло је описао правне поступке и мере које је истраживао као не само незаконите, већ и криминалне.
Према Мајлоду, ове пресуде нису донете у име народа, већ у име криминалне окултне моћи.
Он и Жанет Сееман истраживали су неколико случајева у Француској у којима су припадници правосуђа, као што су
полицијски службеници, адвокати, судије и јавни тужиоци, сарађивали са одабраним психијатрима.
Исти образац се увек понављао:
Чим је пријављено сексуално злостављање деце од стране њихових мајки, правосудни систем је ступио у акцију.
Међутим, ово није учињено – као што се могло очекивати – да би се заштитила
злоупотребљена деца и довело починиоце пред лице правде.
Не, напротив: мајке и њихова злоупотребљавана деца били су изложени полицијском и судском терору.
Заштитни рођаци су били изложени незаконитом поступку, затварани и смештани у психијатријске болнице.
У многим случајевима мајке нису могле ништа да учине да заштите своју децу од силоватеља.
У неколико случајева чак су им одузета права на старатељство.
Годинама су били приморани беспомоћно да трпе гледајући своју децу у нези својих мучитеља.
У интервјуима које је спровео Стан Мајо са погођеним мајкама, оне конкретно наводе умешане појединце и описују
незаконите радње судских службеника умешаних у те случајеве.
Према изјавама сведока, ово су такође изузетно озбиљни злочини, као што је снимање
убиства деце ради производње снуф видео снимака.
Сведоци такође пријављују већа окупљања на којима су деца злостављана или силована од стране више особа.
Постоје и изјаве сведока да је бивши француски председник и неколико министара починило злостављање деце.
Ангажовање Мајоа и Семана довело је до тога да ова два активиста такође постану мета правосуђа и полиције.
Полиција их је гонила, привремено их задржала на основу незаконитих оптужби и
подвргнула их нехуманим методама испитивања.
Они су били осумњичени у медијима и на крају су чак побегли у Венецуелу.
Тамо је Стен Мајло био пронађен од стране Интерпола и изручен Француској, где је морао да издржи затворску казну.
Између осталог, оптужен је за отмицу детета.
Чињеница је да је Стен Мајло помогао мајци која је изгубила старатељство над дететом да га доведе на сигурно,
јер је дете, између осталог, злостављао сопствени отац.
Према изјавама сведока, тужилац одговоран за Мајлодово затварање био је један од починилаца злостављања.
Привремени закључак:
Истраживања Сеемана и Мајоа такође показују да они који су одговорни у систему правде штите починиоце и
активно нападају жртве, њихове рођаке и саме активисте.
6. Белгија: Случај Марка Дутруа и улога белгијског правосуђа
Случај Марка Дутроа вероватно је најпознатији случај отмице деце, злостављања деце, мучења, инцеста и убиства дојенчади у Европи.
Дутро је два пута изведен пред суд.
1989. године осуђен је на 13,5 година затвора због пет тачака сексуалног злостављања,
али није морао да одsluжи ни трећину казне.
Оптужба у време његовог поновног хапшења 1996. године била је да је отео шест девојчица дечје и адолесцентне
доби, сексуално их злостављао и закључао као животиње у подрумској тамници једне од својих кућа.
Четворица су умрла у агонији док су били у заробљеништву.
Главна контроверзија у случају Дутроа била је усредсређена на питање да ли је он био изопачени усамљени починилац или
је такође био добављач за много већу мрежу моћних мушкараца.
Који су докази и чињенице постојали да је Дутрoу деловао у име мреже?
1. Његова сопствена изјава:
Године 2002, Дутро је у интервјуу у затвору рекао да је заиста постојала мрежа са многим криминалним разгранањима.
Девојке нису биле ту само за њега, већ и за друге.
2. Његова финансијска ситуација:
Дутрo, незапослен корисник социјалне помоћи, поседовао је пет кућа, редовно је куповао акције и имао неколико
банковних рачуна на које су уплаћене велике суме новца истовремено када су девојчице биле отмуте.
Да је Дутроукс само злостављао децу, не би зарадио никакв новац од тога.
3. Изнешања сведока:
Преживела Регина Луф такође је изјавила да Марк Дутруо није деловао сам, већ да је његов суоптужени,
бриселски бизнисмен Мишел Нијул, организовао секс-забаве са децом коју је обезбедио Дутруо.
"Мишел Нихол је наручивао децу старости између дванаест и четрнаест година од Марка Дутруа за
одговарајуће педофилске забаве", известила је она.
Само је Дутроу такође изјавио да је Нијоул уживао заштиту "са врха".
Човек је имао контакте у бриселском џет-сету , укључујући многе клијенте релевантних садомазохистичких журки.
4. Истраге истражног судије Жан-Марка Коннетоте:
Он је пратио трагове који су указивали на мрежу.
Он је поставио телефонски број на којем су грађани могли анонимно да доставе информације о случају Дутрoа.
Лавина информација се сручила на истражитеље.
То је укључивало изјаве неколико младих жена које су званично изнеле невероватне тврдње:
Они су знали за секс-забаве почетком осамдесетих у највишим круговима, где су деца била мучена и убијана.
Нихол и Дутрo су такође тамо виђени. Чак је и белгијски краљ Алберт II помињао као посетиоца таквих ужасних "забава".
Привремени закључак:
Било би сасвим логично да се прате бројни трагови који указују на мрежу.
Међутим, ако се погледају поступци судских и безбедносних органа, постаје јасно да је све учињено да истрага не открије мрежу,
како би се Дутроа могао представити као усамљени починилац:
Неколико трагова које је полиција пружила уопште нису испраћени, укључујући изјаве сведока и видео-снимке
који су одузети из Дутрoове куће, али нису анализирани.
Остали докази су украдени или су једноставно нестали.
Почетак суђења је масовно одложен.
Прошло је пуних седам и по година пре него што су Дутрo и тројица суоптужених изведени пред суд.
Током овог периода, међутим, најмање 27 сведока је умрло у мистериозним околностима.
Већина њих је желела да сведочи о везама које су потврђивале сумњу да Марк Дутруо није био самостални
починилац, већ да је око њега постојала мрежа саучесника.
Околности које су довеле до смрти ова 27 сведока биле су или неадекватно истражене или уопште нису биле истражене.
Преживела Регина Луф сведочила је о приближно 60 убистава и чак је могла да именује 35 жртава.
Она је такође могла да конкретно именује починиоце, злочине и места злочина.
Након психолошког прегледа, стручњаци су сведочили да је током детињства била изложена тешком сексуалном злостављању.
Ипак, њихови трагови нису били праћени, а белгијско јавно тужилаштво је описало њихове изјаве сведока као неверодостојне,
тврдећи да су оне биле искључиво плод њихове маште.
Тужилац је затим затворио досије који је садржао изјаве њихових сведока.
Истражни судија Жан-Марк Конерот, који је испитивао доказе који указују на мрежу, уклоњен је са случаја.
Он је био пристрасан јер је учествовао у добротворном догађају за две убијене девојке.
Ова слабашна оправдање довело је до олује протеста међу белгијским становништвом.
Међутим, судски систем је остао неимпресиониран.
Истражни судија који је наследио Коннерота, Жак Ланглоа, био је једна од кључних личности које су потиснуле теорију мреже.
Он је обуставио све истраге о могућим моздовима.
година касније, испоставило се да Ланглоа није укључио изјаве више од 600 (!) сведока у поступку.
Све изјаве сведока о мрежи држане су у тајности.
Истражитељи укључени у случај пребачени су у пролеће 1997. године.
Досијеи који садрже све проверљиве доказе, имена и осумњичене затворени су 1998. године.
Касније су министар правде Марк Вервилген и јавни тужилац Мишел Бурле известили да су више пута тражили нове
истраге – али без успеха, јер је Ланглоа блокирао истраге.
Поред Ланглоа, министар правде Мелхиор Вателет такође игра пресудну улогу.
Вателет, који је према изјавама жртава сам био организатор и учесник у секс-забавама са децом, изненађујуће
је помиловао Дутроа током његове прве затворске казне након што је прошло мање од трећине времена.
Он је стога делимично одговоран за то што је Дутро после пуштања из затвора успео да
отмиче, силова и убије неколико младих девојака.
Међутим, катастрофална одлука да се Дутроу помилује није имала никакве негативне последице по каријеру Вателета – напротив:
Он је био судија Европског суда правде од 1995. до 2003. и европски главни тужилац од 2012. до 2018.
Закључак: Моћне силе унутар судства и истражних органа очигледно су учиниле све што је у њиховој моћи да осигурају да
случај Дутрoа заправо не буде решен, што указује да су и саме биле део тих мрежа или су бар биле под њиховим притиском.
Укљученост судства потврђује сведочење преживеле Регине Луф.
Она је касније препознала учеснике педофилских секс журки на фотографијама у новинама и на телевизији,
где је морала добровољно да служи "својим клијентима".
Према њиховим изјавама, сви су били познати као изузетно почасни чланови друштва, укључујући политичаре,
менаџере, индустријалце, па чак и адвокате и судске службенике.
У једној од истражних судија која је сведочила на телевизији о случају Дутрoа, она је чак препознала једног од
саучесника у ритуалном убиству једне од својих беба, које је родила док је била у заробљеништву.
Након ове компромитирајуће изјаве Регине Луф, она је проглашена ментално неспособном, а поступци
против Мишела Нијола су у потпуности обустављени.
Ово је учинила баш иста истражна судија која је, према њеној изјави, била једна од убилаца њеног бебе.
7. Швајцарска: Случај Натали и умешаност швајцарских судских званичника у злостављање деце, трговину људима и сатанске жртве
Случај Натали је већ неколико година тема дискусије у швајцарским медијима.
Blick.ch, на пример, је 2020. године известио о сексуалном и сатанском ритуалном злостављању
осамнаестогодишње девојчице од стране њеног оца.
Девојка је такође пријавила да ју је отац ставио на располагање другим починиоцима.
Она је такође била сведок злостављања и најсуровијег мучења друге деце и одраслих.
Она је сведочила трговини људима, органима и адренохромом и била је сведок сатанских жртава.
Ово се одвијало на ритуалним местима и у скривеним подземним тунелским системима, између осталих локација.
Описи Натали поклапају се са безбројним другим изјавама које је Kla.TV представио у документарцима "Крвне секте I и II".
И у случају Натали постоје јасни показатељи завере између судства и мреже починилаца.
Натали је чак идентификовала неке појединце из швајцарског правосудног система као починиоце.
Током прелиминарних кривичних поступака против њеног оца, препознала је неколико починилаца злостављања,
високог судију, два тужиоца и неколико полицајаца који су извршили претрес Наталијеног дома.
Током поступка, Натали је више пута изјавила да је већ познавала те особе.
Учествовали су у обредима злостављања и убијања на које их је отац водио.
На пример, бивши руководилац службе за заштиту деце и одраслих (KES) у региону локалних социјалних служби Наталије
идентификован је и именован као злостављач и убилац деце.
Натали је пријавила да је видела како овај вођа КЕС-а доводи бебе на састанке и да је била умешана у убијање беба.
KESB, која надгледа KES, именовала је Наталију за адвоката за малолетнике, који је такође утврдио да је Наталија починилац.
Овај адвокат никада није разговарао ни са Натали, ни са њеном мајком.
Она није имала лични контакт са Натали, али је имала много више контакта са адвокатом
свог оца, кога Натали оптужује за злостављање.
Она се консултовала са њим о томе како најбоље дискредитовати Натали путем стручних мишљења.
Очигледно је тежила томе да јој се одузму старатељска права мајке Наталије.
Овај чин се у правном смислу назива издајом клијента.
KESB је обавештен о овим догађајима.
Уреднички тим има писане доказе за ово.
Виши судија задужен за случај утицао је на адвоката мајке Наталије.
Он треба да је убеди да повуче пријаву против оца Наталије.
Адвокат мајке Наталије потом је поднео предлог за изузеће овог вишег судије, али тај предлог још није усвојен.
KESB није само доделио Натали адвоката који је, према Натали, био један од починилаца.
Она је такође наложила девојчици да се подвргне лечењу код вишег психијатра, који је такође идентификовао Натали као починиоца.
Ово се више не може назвати случајношћу.
Натали је пријавила да јој је психијатар током интервјуа давао електричне шокове.
То ју је веома узнемирило. Натали је била сама током интервјуа.
Њеној мајци није било дозвољено да буде присутна током испитивања.
Натали понавља да власти и појединци укључени у истрагу њеног случаја припадају кругу починилаца.
Током текућег поступка више пута је постало очигледно да поменути појединци дефинитивно нису били заинтересовани
за неутралну истрагу, већ за прикривање случаја Натали.
Апсолутно је скандалозно и узнемирујуће што није отац, који је оптужен за злостављање, већ мајка Натали, која има
потпуно чист досије, стављена је на један дан у строг притвор.
Тамо је била држана 24 сата у хладној ћелији са смрдљивим спољним тоалетом, обучена само у
танкој одећи, и пуштена је тек након сати испитивања.
Ову акцију тужилаштва може се описати само као тактику "рата изнуривања" осмишљену да изнури и обесхрабри мајку Натали.
Балз Брудер, критички репортер новина Solothurner Zeitung, имао је храбрости да открије све те међусобне везе између
KESB-а, јавног тужилаштва и лекара у дечјој и адолесцентној психијатрији и да их објави у својим чланцима.
Главни дописник Солотурнер цајтунга, који је писао о случају Наталије, пронађен је мртав у бари крви
након објављивања својих критичких новинарских извештаја.
Тачне околности које су пратиле мистериосну смрт посвећеног репортера, који је имао само 53 године, никада нису откривене.
Ово подсећа на случај Дутруа, у којем су 27 сведока који су желели да сведоче о тим везама такође мистериозно елиминисани.
Да би се спречило да се ово поново догоди у Наталијином случају и у другим случајевима, и да би се осигурало да
злочини не могу бити прикривени, погођени и пријављивачи су већ предузели превентивне мере.
У случају да им се било шта догоди, они су већ направили више копија свих доказа и чували их на безбедним
локацијама широм света – док демонстрабилно непристрасан судски систем не преузме разматрање ових злочина.
Закључак: Примери наведени у овом програму су само врх леденог брега.
Према изјавама сведока, и страдање жртава и окрутност њихових мучитеља чине се безграничним.
Када жртве успеју да побегну из тих кругова и пријаве та кривична дела, оне се изнова и изнова нађу у ситуацији –
која је за њих изузетно трауматична – у којој правосудни систем штити починиоце и напада жртве.
У скоро сваком од ових случајева постоје јасни показатељи да је реч о широкој, транснационалној мрежи
која обухвата високо рангиране чланове нашег друштва.
Слично томе, заједничка нит која провија кроз готово све случајеве јесте да су ти важни званичници и
доносиоци одлука снимани док су злостављали децу.
Ово их чини рањивим на уцењивање и послушним круговима који контролишу ове мреже, омогућавајући им да
намећу одлуке у своју корист у политици и правосуђу.
Ово такође објашњава зашто се откривени материјал дечје порнографије увек одмах заплени од стране специјалних јединица.
Ниједан доказ није објављен, већ остаје под кључем.
Може се претпоставити да је ово један од разлога за правни банкрот који је Иво Сасек детаљно описао у свом говору на 19. AZK.
Са обзиром да су значајни делови политике и правосуђа очигледно у стегама ове мреже, још је важније вратити медије
као четврти стуб власти, који су до сада такође били углавном под доминацијом овог корумпованог система.
Зато вас молимо: поделите овај програм и постаните део мреже Kla.TV како би се бацило светло на ове судске скандале
и ти криминалци били све више под лупом пажљиве јавности.
Сви горе поменути случајеви указују да ћемо, раније или касније, бити приморани да се обратимо легалним демократским
процесима како бисмо овластили непристрасне судске органе да се позабаве таквим екстремним случајевима.
Међутим, ова документација није намењена да створи утисак да су сви полицијски службеници, судије
и судски службеници умешани у ова кривична дела.
Многи од вас обављају своје важне дужности свим срцем и искрено су посвећени правди.
Стога бисмо желели да се посебно обратимо вама који искрено служите друштву:
Не бојте се да лично истражите ове ужасне злоупотребе у својим редовима, да их изнесете на видело и да их неуморно сузбијате.
Само на овај начин можемо спречити додатно поткопавање и озбиљно оштећење наше уставне државе, а тиме и наше демократије.
Прихватили сте посао да бисте обезбедили правду!
Уједините се, покажите храброст, изађите у јавност и једном заувек ставите крај овом злоупотреби власти!