Vad ser FN, WHO, EU och WEF för närvarande som det största hotet?
Korrekt: I desinformation.
Detta måste bekämpas snarast. I mitten av november 2023 behandlade den franska senaten ett lagförslag mot desinformation.
Personer som kritiserar läkemedelsindustrin hotas därför med dryga böter och fängelsestraff.
Alla som vågar kritisera regeringens medicinska narrativ kan komma i konflikt med denna lag.
CDU/CSU:s parlamentsgrupp i den tyska förbundsdagen antog samma ståndpunkt i mitten av december 2023.
Hon lämnade in en motion med titeln: För öppna förhandlingar om WHO:s pandemiavtal - mot desinformation och konspirationsteorier.
Vid WEF:s årsmöte i Davos i mitten av januari 2024 gavs också kampen mot desinformation högsta prioritet.
Varför då?
Sedan coronaviruspandemin utlystes har
Allmänhetens förtroende för politiken, medierna och hälsovårdsmyndigheterna har minskat kraftigt.
Många människor lider av vaccinationsbiverkningar.
Det finns också en betydande överdödlighet bland yngre människor.
Ändå fortsätter reklamen för Covid-vaccinationen som om ingenting hade hänt.
Federal Centre for Health Education hävdar till exempel fortfarande att Covid-vaccinationen är effektiv och säker.
Trots att otaliga röster från vaccinoffer, läkare, statistiker, vaccinutvecklare, patologer etc. länge har bevisat motsatsen.
Vilket hån mot alla de offer som lämnas i sticket, svårt skadade.
Undertryckandet av just dessa avvikande röster är målet för kampen mot påstådd desinformation.
Kraven på en rättslig omprövning av enbart coronavirusbrotten blir allt starkare.
Nedan kan du se begravningsentreprenören Marlies Spuhler från södra Tyskland.
Fru Spuhler rapporterar vad hon har upplevt sedan corona. Hon vittnar om detta:
Allt har förändrats sedan 2021
och avslutar: Våra politiker kan inte smita undan detta ansvar.
Nej, jag tycker att de ska dras inför domstol nu.
För mig är det de gör massmord!
Se den något förkortade intervjun av Sören Schumann med begravningsentreprenören Marlies Spuhler här.
Sprid denna information i tider av ökande censur och hjälp ocensurerade nyheter att bryta igenom!
[Sören Schumann: Välkommen till dagens intervju. Mitt namn är Sören Schumann och idag intervjuar jag Marlies Spuhler
och ja, vi pratar om vad hon har upplevt under de senaste tre eller fyra åren.
Marlies är begravningsentreprenör
eller ja, i en begravningsbyrå
och det är relativt spännande, eftersom man får se hur många som dör och kanske av vad.
Jag tycker att det är väldigt, väldigt spännande att få dela med mig av hennes perspektiv,
hennes erfarenheter och hennes äventyr här.
Och ja, Marlies, vill du säga något annat om dig själv och ditt arbete
och även hur du konfronterades med dessa frågor?
[Marlies Spuhler: Ja, det var så här: Ja, jag är Marlies Spuhler, exakt, 42 år gammal.
Min man och jag grundade ett ekologiskt snickeri och en begravningsbyrå 2007.
Och det var så jag blev involverad.
Min man har titeln snickarmästare och jag har titeln begravningsmästare.
Ja, precis. Och ja, sedan dess har vi drivit vårt lilla familjeföretag.
Sedan 2007, vilket är ungefär 16 år.
[Marlies Spuhler: Exakt, ja.
[Sören Schumann: Det betyder att du redan har en hel del erfarenhet.
Du kan se vad som händer utanför genom hur mycket (du) måste göra.
[Marlies Spuhler: Ja, absolut.
[Sören Schumann: Och ja, hur började det för dig?
Vilka var era första erfarenheter eller äventyr inom området för denna planemi, det måste sägas?
Vilka var dina första erfarenheter av den?
[Marlies Spuhler: Ja, så vi fick reda på det hela genom nyheterna, precis som alla andra.
Vi lade först inte märke till något om den avlidne.
Faktum är att färre människor dog 2020 än under det föregående året eller åren dessförinnan.
Så det var ett ganska lugnt år.
[Sören Schumann: Ja, även om det officiellt startade i slutet av 2019.
Så de sa: Hej, det är riktigt illa nu!
[Marlies Spuhler: Exakt.
Och du sa att du hade lite mindre att göra 2020, så att säga.
[Marlies Spuhler: Exakt, ja.
Vi hade ett varierande antal dödsfall varje år.
Och vi befinner oss här i en by med cirka 8 000 till 9 000 invånare
och de säger faktiskt - åtminstone före 2019 - att en procent av staden dör varje år.
Detta ger dig den ungefärliga dödligheten.
Och det var helt enkelt så,
och vi delar platsen med en annan begravningsentreprenör som har funnits längre än vi.
Och jag tror att vi hade 45 eller 46 begravningar under 2019.
Det är mycket för en liten begravningsentreprenör som vi.
Och året därpå, 2020, hade vi bara 35.
Så det är verkligen väldigt lite.
Och det var ett lugnt år.
Så du kunde göra många privata saker.
Ja, precis. Och ja, det stämde bara inte överens med vad de sa på TV.
Jag tänkte alltid: Ja, var är de?
Var är de alla?
Och vid något tillfälle var det så på sjukhusen, det stod alltid C avliden.
Just det. Det stod alltid på dödsattesten.
Och vid någon tidpunkt insåg vi att detta bara var fallet på sjukhusen.
Vi hade inte det alls med hemmasamlingarna.
Och så har vi en annan begravningsentreprenör här i vårt grannskap som också är med på noterna.
Och sedan dess har vi pratat i telefon, eller i början pratade vi i telefon nästan varje dag, ja, och vi utbytte helt
enkelt idéer om dessa kuriosa, ja, som vi lade märke till.
För det första den som hade dödsattesterna på sjukhuset.
Vi tror att det också var en prioritering. Det fanns bara lite mer pengar, ja.
Om det är så det står, så att säga.
Exakt, ja, inte för oss, men för sjukhuset.
Exakt, och ja, det var bara inte hemma.
Människor dog verkligen normalt.
Och detta var de första avvikelserna som helt enkelt fick oss att undra.
Och du gjorde det inte ensam, du förde också en dialog med kollegor.
Och de hade gjort liknande observationer.
De observerade också det, ja. Exakt.
[Sören Schumann: Okej.
Och så 2019, återigen för att kategorisera, 2019 var ett normalt år, 2020 hade också mycket lite att göra, även om den enda
mycket stora hälsokrisen förmodligen redan var långt framskriden.
Och nästa kapitel började förmodligen 2021, eller hur?
Det var då vi verkligen märkte det.
Det började till och med i slutet av 2020.
Jag har gjort ett misstag med Fakta Fred Frihet genom åren,
Du kan bli förvirrad ibland.
Ja, precis, de började vaccinera i slutet av 2020.
Och det var bara tre, fyra, fem dagar kvar tills året var slut.
Jag minns inte hur många gånger vi var på vårdhemmen.
Alltså bara på vårdhem, inte hemma alls.
Men vi trodde inte nödvändigtvis att detta kunde vara sprutan.
Ja, precis. Och ja, det var så det var.
Och i januari och februari var det riktigt tungt.
Jag hade en annan praktikant som faktiskt var läkare inom palliativ vård, som sedan ville omorientera sig
eftersom hon också hade upplevt konstiga saker på sitt sjukhus.
Och då sa jag, du, men jag vet ännu inte hur många dödsfall vi har. Det kan man aldrig veta i förväg.
Sen slog det mig så hårt. Och jag var så glad att hon var där. För hon var äldre och hade körkort. Hon var
med mig på kontoret i början. Och sedan körde hon själv.
Hon har förlängt sin praktikperiod så att hon kan hjälpa mig.
Hon sa att hon inte skulle lämna praktikplatsen förrän vi var klara eftersom det var så många av dem.
Och det var verkligen åtta eller nio dödsfall i början av året, den veckan.
Det var verkligen intensivt.
Det var helt ovanligt.
Vi har aldrig haft det förut.
Vi har haft fyra eller fem per vecka, men inte åtta eller nio.
Man var verkligen tvungen att se till att man inte glömde något, att allt dokumenterades exakt.
Man kunde knappt hänga med, så att säga.
[Marlies Spuhler: Exakt, ja. Det var verkligen spännande.
Och sedan var våren bara lugn.
Där de flesta människor normalt dör var det helt enkelt tyst.
Det var ingenting som pågick, ja.
Våren 2021 är där vi är nu, ja?
[Marlies Spuhler: Exakt.
Det blev plötsligt väldigt tyst.
Det var väldigt, väldigt lite över huvud taget.
En, två, så väldigt lite.
Jag tror att vi hade tre veckor i rad då vi inte hade något alls.
Och det är verkligen ovanligt.
Och vi tror helt enkelt att de människor som tidigare var sjuka, de gamla människorna, att de som normalt skulle ha
dött under den perioden, de gick helt enkelt i förväg, ja.
Genom injektionen.
Och ja, när behandlingen inleddes för dem som tidigare varit sjuka märkte vi det igen.
För då fick vi alla de atypiska dödsfallen.
Att bara ligga död i sängen så där, ja.
Hjärtstillestånd därefter.
Ja, mycket märkliga saker.
Vi hade också dödsfall.
Jag tyckte att det var ganska läskigt.
De blödde verkligen ur varje por, ja.
Det var inte snällt.
Vi har inte ens haft det på 16 år.
Med andra ord, mycket ovanliga saker som inträffade och som inte fanns där tidigare.
[Sören Schumann: När börjar egentligen en begravningsentreprenörs arbete?
Så ett dödsfall är rapporterat. Sedan finns det förmodligen några andra saker som fortfarande behöver klargöras.
Och när kommer du in i bilden?
Så det beror på var personen dör.
På sjukhuset är det läkaren som utfärdar dödsattesten.
Och om du dör hemma måste du ringa hem till läkaren.
Vissa allmänläkare ger ut sina telefonnummer och då kommer de.
Eller så kan du ringa jourtjänsten när läkarmottagningen är stängd. Då skickar de en läkare vid något tillfälle.
Förutsatt att jourtjänsten är bemannad.
Jag vet inte om det kommer en ny lösning nu. Eftersom vi skär ner på jourtjänsterna.
[Sören Schumann: Okej.
[Marlies Spuhler: Ja, det är inte heller så trevligt.
[Sören Schumann: Ja.
[Marlies Spuhler: Exakt. Och ja, när läkaren var där
och dödsattesten inte anger: Dödsorsaken oförklarlig, då kan vi komma.
[Sören Schumann: Okej. Och det handlar om när, så att betraktaren får en uppfattning?
Vi diskuterar detta med de anhöriga.
Den avlidne får stanna hemma i upp till 36 timmar.
[Sören Schumann: Ah, okej.
Eftersom många familjer också använder detta för att säga adjö.
Därefter sker förändringarna ändå.
Och de vill inte nödvändigtvis gå till den öppna kistan.
Du kan förstå det. Det är helt okej.
Det är en annan atmosfär hemma.
Men vi hade redan en idé om att vi skulle komma direkt.
Oavsett om det är klockan tre på morgonen eller när, så är det också tillgängligt.
Men ganska sällan.
De flesta väntar faktiskt till morgonen med att ringa.
[Sören Schumann: Ja, men det betyder ju att du sa att du också märkte tydliga
skillnader. När det gäller hur du mötte den avlidne.
Ja, vi har upplevt det några gånger nu, att det var så helt ovanligt
med allt det där blodet.
Från slutet av 2020 eller början av 2021, så att säga.
Det var 2021 då.
Även under (året) 2022.
Det är mer eller mindre vad vi har upplevt under de senaste två åren, eller tre åren. Ja.
Och vad vi fortfarande inser är helt enkelt att vi ibland kommer till de sörjande husen,
Jag har redan rådfrågat andra begravningsentreprenörer, som också upplever detta.
Ibland kommer vi till sörjande hem, där vi känner
som om de avlidna antingen inte längre hade någon likstelhet alls eller så försvinner den mycket
snabbt igen och förruttnelsen sätter in omedelbart.
Så du måste vara försiktig med layouterna.
Naturligtvis kan detta inte längre garanteras för så länge som det brukade vara.
Hur länge varar rigor mortis normalt?
[Marlies Spuhler: 48 timmar faktiskt.
De avlidna står vanligtvis vid 5 grader kallt.
Då är det definitivt två dagar.
Och nu är den mycket kortare. Det betyder,
Det kan också bero på att de genterapeutiska injektioner som användes där också förändrade saker och ting, så att säga.
Ja, vi har också kontakt med en grupp läkare och andra människor.
Och det finns också de som arbetar mycket med mörkfältsmikroskopet.
Jag kan faktiskt rekommendera detta till alla.
Om du känner en alternativbehandlare eller någon med mörka fält, låt göra det.
Det är mycket intressant.
Det gjorde vi också.
Och vi blev chockade när vi upptäckte att vårt blod var fullt av tungmetaller.
Och vi har avgiftat oss hela tiden, tagit vitaminer regelbundet och så vidare.
Och vi har det verkligen mycket bättre än tidigare.
Just det. Och ja, i vilket fall som helst har de redan gjort olika tester, med sitt eget
blod, med de olika partierna och så vidare.
Och de noterade också en extremt snabb nedbrytning av blodet.
Och det är naturligtvis i linje med vad vi har observerat.
Så de förklarar också att det kan vara bra att det är så.
[Sören Schumann: Ja.
Vilket jag tycker skulle vara spännande, eftersom du har varit aktiv inom yrket i cirka 16 år nu.
Och det har redan förekommit en eller två pandemier i landet, så att säga. Så svininfluensa, fågelinfluensa och så vidare,
där liknande scenarier utspelades. Hur reagerade du på detta när det började för tre eller fyra år sedan?
Vilka känslor hade du då? Eller hade du redan vissa intuitioner om vad det skulle kunna handla om?
Jag tyckte att det verkade konstigt redan från början. Även bara det sätt på vilket det organiserades på TV.
Så vi lärde oss om det från nyheterna. Och det var alltid vår måltidsstund.
Vi brukade faktiskt titta på nyheterna när vi åt.
Kanske inte den bästa idén.
[Marlies Spuhler: Nej.
Det har vi sedan länge stängt av.
Ja, och vi hade faktiskt en dålig känsla i början eftersom vi inte visste vad som väntade.
Och det gick snabbt över, helt enkelt på grund av de upplevelser vi hade på jobbet.
Vi har sett att sjukhusen tydligen bara vill tjäna pengar, eftersom det bara var där. Och konstigt nog dog ingen hemma.
Och pandemierna före det, antingen vårt distrikt var alltid opåverkade.
Ja, så det fanns ingenting där heller.
Jag tror att det var experiment som gick snett, jag vet inte.
Nu har de bara inte kunnat driva igenom det. Jag vet inte. Jag vet inte.
Ja, i vårt fall började det definitivt först när vi började injicera.
Så allt var lugnt innan, normalt.
Ibland var det mer, ibland mindre.
[Sören Schumann: Ja.
Det är också mycket spännande, ni har sagt två gånger nu att ni inte insåg någonting i början och att det bara var dödsfallen på
sjukhusen som så att säga fick denna godkännandestämpel. Med antagandet, antagandet finns i rummet,
att det också finns ekonomiska intressen bakom det.
Det skulle inte vara första gången, så att säga.
Vi fick höra av familjer, jag vill inte nämna någon speciell, men de erbjöds faktiskt pengar av avdelningarna, av läkaren,
om de fick tillåtelse att lägga in Covid-inmatningen där.
Jag tycker att det är ganska uppenbart.
Jag tror att det redan är straffbart här.
Var ska man egentligen gå vidare?
Det är, ja, en manipulation, att erbjuda människor pengar.
Jag kan tänka mig att många har accepterat det, om man ändå inte har något på kanten.
Jag tycker verkligen att det är uppenbart att ingen sa något, att ingen vidtog några åtgärder mot det.
[Sören Schumann: Ja, denna inramning, skulle jag vilja säga, tolkas ofta som det passar,
eller där det finns vissa intressen eller vissa fördelar för den person som gör det.
Om någon till exempel har fått en genterapeutisk injektion och kan ha drabbats av vissa skador, då är det mycket
svårt att erkänna detta, eftersom naturligtvis ingen egentligen är intresserad av att vara ansvarig för det.
Eller så kommer läkaren att hålla sig själv ansvarig.
Å andra sidan, om jag kan sätta Corona-stämpeln på människor när de är döda, dvs. när jag skriver där, och
tjäna något på det, så är det klart att vissa människor åtminstone gillar att använda det.
Och det som redan har framkommit mycket tydligt är att färre människor dog i början, trots att det var en enorm hälsokris,
åtminstone inte längre.
Och sedan med det stora botemedlet som annonserades, som drevs igenom i ett mycket speciellt
godkännandeförfarande, där alla varningsklockor redan ringde, så att säga, men som sedan ändå togs, ökade dödstalen.
Det är också en paradox, eftersom det faktiskt borde skydda eller hjälpa.
Vi hade faktiskt ett fall en gång där det faktiskt stod: dog av C.
Och mannen dog 14 dagar efter den tredje vaccinationen, så han gick tillbaka en tredje gång, så att säga, och ja,
han var redan över 80, så han var verkligen, ja, han var sjuk, testades positivt och dog sedan.
Och det var den enda vi hade där med ett C, ja, som skäl.
De behöver faktiskt inte skriva in det.
Det räcker om de kryssar i rutan för smittsamma sjukdomar.
Men det gjordes inte här.
Det verkar vara viktigt här att det alltid står vad det är.
[Sören Schumann: Ja. [Marlies Spuhler: Jag vet inte. Ja, jag vet inte.
[Sören Schumann: Mycket spännande.
Du talar alltså om de läkare som åker hem till de avlidna, så att säga. Så att säga. Ja.
Okej, då.
Men mannen var också på sjukhus då.
Han låg fortfarande i respirator och så vidare. Han hade det bara inte.
[Sören Schumann: Ja.
Och vad har du lärt dig på det sociala området?
Jag menar, du är förmodligen i kontakt med familjerna, med de människor som drabbats.
Du kommer säkert att lära dig en del saker på vägen.
Tja, innan det var så här hade vi dödsfall. De ville också se bevis från mig.
Och jag har bevis på immunitet. Vi fick det gjort.
Vi hade faktiskt corona i början av 2020, vi visste bara inte om det.
Vi fick det sedan bekräftat ett och ett halvt år senare genom ett blodprov som vi hade tagit
och sedan erhållit detta immunitetsintyg genom bevis på rimlighet .
Detta erkändes också i många fall.
Fortfarande testning och så vidare.
Vi gjorde alltid detta som en försiktighetsåtgärd innan vi gick till kunderna, så att de
skulle känna sig trygga om de ville se det.
Vi har anteckningen och så är det med det.
Just det. Så det var en.
Det måste jag säga. Med denna kampanj insåg vi helt enkelt att denna splittring som påverkar detta samhälle har
utspelats vid stamgästernas bord eller vid familjebordet. Detta har faktiskt återspeglats i de sörjande familjerna.
Sedan kom anklagelserna: ... eftersom han inte var vaccinerad dog han. Det är ert fel eftersom ni alla inte är det.
Och familjemedlemmar höll sig också borta från begravningen.
Och det tyckte jag var riktigt synd.
Hur plötsligt detta ämne på något sätt följde med allt.
Det var bara viktigt om du var (vaccinerad) eller inte.
Jag pratar bara så konstigt nu, eftersom folk här skulle försöka undvika lite censur.
Ja, att du fortfarande förstår vad jag menar.
Ja, precis. Och det tycker jag är synd, för man kan fortfarande verkligen känna det.
På något sätt kan människor inte hitta ett sätt att träffas längre, så när det kommer till att
dela upp arvet senast, kan du hamna i konflikt.
Vi har sett det förut.
Men nu var den redan där.
Om möjligt utesluts personer från begravningar, så att de inte ens får reda på att den eller den personen har dött.
Men om någon förlorar sin mamma eller pappa, då måste jag säga.
Jag ringer honom inte, men om han ringer mig och frågar så säger jag naturligtvis ja.
Jag kan inte säga: Jag får inte säga någonting eftersom systern inte vill att jag ska göra det eller något.
Jag tror att det är det värsta av allt.
Så du märkte också sådana förändringar? Kanske att du till och med attackerades mycket i början eller att
folk sa: Hej, ja, det är så illa med det här viruset.
Och var rädda för det, och att det kanske vände lite, att det kanske var på grund av injektionen som människor dog.
Under tiden har vi det.
Folk pratar inte direkt med mig under begravningen, utan oftast när vi har den andra eller tredje kontakten.
[Sören Schumann: Så ett efterlevandesamtal är i princip det första samtalet?
Den första kontakten, så att säga, ja.
Så inte den första kontakten, men ja exakt, det första samtalet ni har, där ni diskuterar hela, hittills, allt.
Man måste alltid titta på vilken typ av situation de anhöriga befinner sig i nu.
Kan du redan prata med dem om allt?
Jag lämnar också alltid ett block med några saker skrivna på som de kan tänka på.
Dessa är då arrangemang, begravningsservice och så vidare.
Ja, precis. Och då har jag inte ens nämnts än.
Men jag har ofta haft det fallet nu när jag går dit för andra eller tredje gången och de sedan säger, åh, fru Spuhler.
Och sedan känner de antingen till mina videor, mina intervjuer. De pratar med mig direkt och säger att de
tycker att det är så bra att jag vågar säga sanningen.
Berätta sedan om dina antaganden.
Jag hör ofta: Om min fru inte var ... (vaccinerad) ... skulle hon fortfarande vara vid liv.
Eller: Mamma har varit sämre sedan andra gången.
Eller: Från tredje gången var det förutsägbart med pappa.
Så jag får höra det allt oftare nu.
Och särskilt med de medelålders, jag ska säga att det är svårt att uppskatta, de kommer
alla att vara mellan 40 och 60. De inser det nu.
Och de säger också tydligt: Så oss - aldrig mer.
Och sedan hör man också hur många människor som fortfarande lever i familjer där
antingen hela familjen inte är (vaccinerad) alls.
Så det finns fortfarande kvar.
Eller så finns det faktiskt någon i varje familj som verkligen har gått igenom det, som har sagt: Ni kommer inte att ta mig!
Så det finns fler av dem än du kanske tror.
Även om vi här får höra att vaccinationsgraden är så och så hög, så tror jag inte på det.
Så jag tror att vi är mer.
Vi kände bara inte varandra i början.
Vi kände oss också ganska ensamma.
Vi tänkte också, åh Gud, är vi de enda som är här nu?
Vi försökte alla varna dem i början.
Vi har upplevt att i början av januari, februari.
Och de sa: Hörni, åk inte dit. Många människor dör här.
Så även med det och med fakta ... - Du har sett det.
Var var de alla, coronaoffren?
Det fanns inga alls.
De kunde inte längre lugnas med fakta.
Till slut krävde de till och med tillstånd för all denna smuts.
De var mycket nöjda
som ett botemedel, som en mirakelkur i slutändan.
Och jag tycker att det är synd att så många människor inte längre ifrågasätter detta.
Vart har medvetenheten om hälsa tagit vägen?
Vi har ett ekologiskt snickeri. Majoriteten av våra kunder är antingen ekologiska eller veganer eller något annat.
De lever ett i grunden hälsosamt liv.
Vi oljar in skåpen med naturlig olja.
Men med smutsen springer de till läkaren.
Vi förstår det inte.
De lät sig besegras.
När det gäller livsmedel ser de till att de inte under några omständigheter är genetiskt modifierade.
De låter sig gen-terapieras ...
[Marlies Spuhler: Ingen aning.
Så det är också något som vi aldrig riktigt har kunnat förstå.
Det som händer i människors sinnen är att de helt enkelt kastar bort detta kritiska tänkande
och blint litar på allt det som händer just nu.
Har de alla tappat sin magkänsla?
Det är inte så att vi gör ett jobb som är så allestädes närvarande
Är det så? Om en begravningsentreprenör varnar dig bör du faktiskt ta det på allvar.
Jag har aldrig förstått varför folk fortfarande...
Hur var reaktionerna?
Så om du säger nu: Hej, de säger det här och det där, men vi har upplevt det tvärtom. När
du berättade det för någon, hur reagerade folk?
Ja, de lyssnade på det och när du träffade dem igen nästa gång, var de bara (immuniserade).
Det var då det hände. Trots att du mer eller mindre hade varnat dem i förväg.
Och du sa att det redan nu delvis är så att människor inser att det kanske inte var det rätta valet
som de gjorde. Att de redan gör vissa kopplingar.
Fanns det kanske också en sådan utveckling av: I början inte alls...
Och nu säger du att människor kanske till och med gör vissa kopplingar flera gånger nu.
Var det också en viss utveckling över tid?
[Marlies Spuhler: Ja, absolut. Absolut.
De såg inte det i början.
Vi har redan haft dödsfall. Det finns också modiga läkare.
De skriver sedan in, dödsfall av tredje part (vaccination). Och sedan finns det också en post-mortem undersökning av polisen.
Var det så, om det är där inne, finns det en post mortem?
[Marlies Spuhler: Ja, då konfiskeras den. Det är en onaturlig död.
Om det står död genom injektion, då
[Marlies Spuhler: Ja, det är onaturligt. Exakt.
Därefter utförs en obduktion, men av CID, polisen.
Och i ett särskilt fall hade de anhöriga sin tid hos läkaren för boosters på fredagar.
Det stämmer. Och obduktionen var på onsdagen.
Och sedan väntade de bara på resultatet.
Och allt som kom fram var hjärtstillestånd.
Sambandet har inte undersökts.
Ja, de åkte till (vaccinations)centret på fredagar och fick nästa spruta. Det var bara så det var.
Ja, och i början var det mer så att de litade på hela grejen, naturligtvis.
Och om du har talat snarare tvärtom, då oh well.
Och du kanske har hört ett och annat samtal i din vänskapskrets.
Jag har ofta fått höra: Jag litar på regeringen, den valdes av folket. Ja, och de tror
inte att regeringen ville folket något illa.
Vad vill du, du är inte bra där. Ja, det är jag,
och vi kan inte konkurrera med de läkare som är positiva och stöder hela saken.
Vi har inte en chans. Som patient litar du på din läkare.
Ja, och tydligen står de fortfarande på något sätt över oss.
[Sören Schumann: Och fanns det vissa händelser där det utvecklades i den andra riktningen? Eller var det en mycket
gradvis process från: Ja, jag litar på honom och han har definitivt dött av viruset nu, till: Ja, denna
genterapi kan ..., det är förmodligen orsaken eller?
Du inser, som jag sa, att vi verkligen tittar på allt som betalas av GEZ, vi tittar inte på det längre.
Vi undviker det konsekvent eftersom vi helt enkelt inte vill bli bombarderade med skräp.
Men när man pratar med folk på gatan inser man vad som hände. Eftersom de alltid berättar eller återger vad de hörde där.
Och människor utbyter också idéer.
Och under tiden, om det finns en person som säger: Hej, det har gått så dåligt för mig sedan dess,
så kommer nästa person att våga göra samma sak.
Och det är också en process.
Det har du precis insett nu.
Fler och fler människor vågar gå ut och säga: Ja, jag är missnöjd med det.,
plus de erfarenheter som familjerna har av dödsfallen. Så många familjer drabbas mer än en gång.
Ja, de har nu begravt fem av sina familjemedlemmar under de senaste två åren.
Så om de inte förstår det ännu, vet jag inte vad som kommer att göra det.
[Men det finns säkert också de som fortfarande säger: Ja, okej.
[Marlies Spuhler: Inte dem.
Damen sa: Definitivt aldrig mer. Så hon är också helt övertygad om att detta är resultatet av det hela.
För det kan ju inte vara så, helt enkelt.
Och två av hennes syskon som båda var under 70 år, ja.
Den ena inte 60, den andra inte 70, och båda föräldrarna i början av 80-talet. Så någonstans... Ja, särskilt när man talar
om en förväntad livslängd på, jag vet inte, förmodligen, ja.
Och plötsligt dör alla. Det kan inte stämma, eller hur?
Och det ser de nu.
Som sagt, jag hör det allt oftare.
Om det inte hade varit för min fru (för vaccinationen) skulle hon fortfarande ha levt, ja.
Eller sedan den tredje, fjärde, femte, beroende på hur mycket, har det gått utför, nej.
Där de flesta faktiskt säger att saker och ting har gått utför sedan den tredje.
Jag tror att om du åker ännu oftare nu, det är bara min personliga inställning nu, eller hur. Ju värre kommer det att gå för dig.
[Sören Schumann: Låt oss återigen tala om tidslinjen och siffrorna.
Så låt oss kort sammanfatta igen.
Det var mycket tyst 2020, mindre tyst än tidigare.
Det började i slutet av 2020. Man kan också se ett tidsmässigt samband med injektionsprogrammen.
År 2021 var det definitivt betydligt mer än . .
Det var då saker och ting verkligen tog fart. Ursäkta mig?
Det var där inlägget började 2021.
2021 var året då saker och ting verkligen tog fart.
Och vad hände under åren som följde? 2022, 2023?
Så 2022 var fortfarande tufft.
Fram till 2022, dvs. 2021, 2022, har vi alltid märkt av korrelationen.
Ja, så det var alltid ungefär två veckor senare. Och nu är det 2023.
Så två veckor efter en injektionstid. . .
[Marlies Spuhler: Exakt, ja, exakt.
Och nu är det 2023 det verkar plana ut igen.
Vi har faktiskt haft flest dödsfall i år igen under våren och hösten.
Men jag måste genast säga att det verkligen började igen för oss i år den 28 september, då många människor dog.
Och den 18 september började de igen, nej, de började igen.
Till att börja med fanns det en officiell rekommendation, så att säga, från ...
Exakt, och vi vet också från vänner, från bekanta som arbetar för läkare, som är medicinska
assistenter eller något, och tidböckerna var fulla. Ja,
Folk har väntat på chansen att få repetera det igen.
Och det var samma sak där, som jag sa, det var exakt samma tio dagar som det började för oss.
Och det som är slående nu är att det äldre samhället håller på att komma ikapp igen.
Det är då jag inser att fokus fanns där.
Eftersom vi har många nu i 30-årsåldern, där de föddes, i 30-årsåldern, där alla är
nu ... . Vilket inte är direkt ovanligt.
Gamla människor dör, särskilt när man är 90 år.
Detta bör inte missförstås.
Men återigen, som jag sa, det är slående:
18 (september) var början.
28 (september) var det då det började.
Och just nu blir det allt tystare.
[Sören Schumann: Och du kan förmodligen också se det i den avlidnes tillstånd, som du sa i början.
[Marlies Spuhler: Tyvärr kan du se det.
Så många människor har också detta gråa, detta mycket gråa, bleka ansikte.
Så det är onaturligt.
Inte som en avliden person normalt ser ut.
Och de andra är också skrikande gula.
Så vi har massor av gula, ja.
Gult, har det också något med levern att göra?
I den grupp av läkare som vi ingår i har många redan sagt att detta spike-protein tenderar att ansamlas i levern.
Och det skulle då skapa detta gula utseende.
Jag kan nu bara återge vad jag har hört.
Jag är redan borta därifrån igen.
Det är inte längre mitt expertområde.
Men jag har fortfarande kvar observationen och nedbrytningen.
Denna autolys börjar mycket tidigare.
Vi plockar upp många människor som bara har varit döda en dag.
Och du kan inte röra dem eftersom du då råkar dra av deras hud eller något.
Och det borde inte vara fallet. Inte efter bara en dag.
Och alla får inte kortison och kemoterapi eller något liknande. Det skulle kunna vara en anledning.
Nej, de dog under normala omständigheter, jag kallar dem normala omständigheter nu.
Och ändå är tillståndet redan så här. Det kan egentligen inte vara så. Inte med den här frekvensen.
Som jag sade har detta alltid hänt.
Om någon tidigare har fått kemoterapi i tre månader eller längre och har dött till följd av detta, börjar nedbrytningen direkt.
Vi behöver inte prata om det. Det är superutmattande för kroppen.
Men människor dör utan kemoterapi. Eller utan att ha fått höga doser kortison eller något annat.
Eller morfin av något slag. Jag vet inte vad du får.
Ja, och det är mycket märkbart. Och vi ser det fortfarande.
Och det dumma är att de har begravningen, vilket betyder dumt, jag vet ännu inte om det är bra eller dåligt.
De har förlängt begravningstiden till tio dagar. Tidigare var den sju. Sedan pandemin började.
Och det är naturligtvis ett problem för oss. Särskilt när det gäller begravningar. När begravningen äger rum en vecka senare.
Och det är med utläggning. Du måste verkligen kontrollera om kistan är stängd tidigare.
Det är bara en annan typ av kommunikation som äger rum nu än tidigare.
På grund av den avlidnes utseende.
[Marlies Spuhler: Ja, precis. Man kan inte förvänta sig att de anhöriga ska göra det längre.
Ja, det betyder att man också kommunicerar: Hej, om du vill träffa den här personen igen nu, måste du göra det vid den
här tiden, för annars är det inte längre rimligt, så att säga.
[Marlies Spuhler: Exakt, ja.
Det finns också lukter och så vidare.
Vi kan stänga av dem i stor skala, låt oss säga. Men de kommer ändå att dyka upp igen någon gång.
Nedbrytningen kan inte stoppas annat än genom thanatopraktisk behandling.
Men det är det ingen som gör.
Det görs bara för repatrieringar utomlands. Eller Michael Jackson eller någon annan som ligger ute under en längre tid.
Ja, precis. Annars är det helt meningslöst.
Du sade att för några månader sedan, när de officiella rekommendationerna så att säga
utfärdades igen, så började saker och ting igen.
Vart tror du att resan är på väg?
Så du sa en gång att vissa människor redan har vaknat upp och ifrågasätter det. Men du märker fortfarande tydligt att
dödsfallen ökar när rekommendationer ges för injektioner.
Vart tror du att resan är på väg? Vad förbereder du dig för, även i ditt jobb?
Så jag, vi köpte bara lite i lager, bara för att vara på den säkra sidan, eftersom man
inte kan förutse vart allt kommer att ta vägen.
Naturligtvis hoppas jag att folk någon gång kommer att sluta springa dit hela tiden.
Det skulle kunna vara en möjlighet.
Jag tycker bara att det är synd att vårt äldre samhälle inte kan försvara sig självt.
Särskilt de människor som bor på vårdhem.
Om du inte har barn som är på tårna, då är du helt utlämnad till det hela. Det finns inget man kan göra.
Och det tycker jag är synd. För just nu, när man inser, låt mig uttrycka det så här, att människor kräver en
omvärdering, även om det inte sker från den andra sidan.
Eller om bidrag, som till exempel MDR, hade ett bidrag om biverkningar av vaccinering förra
tisdagen. Jag tyckte att det var mycket modigt.
Naturligtvis har inte allt sagts - det skulle vara för mycket för vanliga medborgare.
Men den har redan tagits bort från mediabiblioteket.
Att du inte längre kan titta på det. Jag tycker bara att det är synd.
Var börjar upplysningen? Varför, vad är de rädda för?
Ja, de har gjort ett misstag.
Men de måste också erkänna det och inte försöka slingra sig ur det och fortsätta bara för att de
fortfarande är fast i frågan om hur många burkar
Ja, tillräckligt många miljarder har ändå redan slösats bort på andra saker.
Ja, då spelar det ingen roll om det är samma sak med honom. Och?
Och ja, en omvärdering skulle vara oerhört viktig.
Jag har en otrolig mängd sorgeskador.
Åh, hur ska ni kunna ge människor tillbaka det farväl som de nekades?
eller sorgebearbetningen där de inte fick vara närvarande?
Ja, till och med avskedet i krematoriet eller den medföljande kremeringen? Allt detta var förbjudet.
Eller så fick den bästa vännen inte ens vara med på begravningen eftersom de var utestängda.
Du menar i allmänhet eller för människor som inte hade en viss status?
[Marlies Spuhler: Ja, man var tvungen att vara en del av den nära familjekretsen för att kunna
delta i begravningen. Och det var inte möjligt.
Först därefter, med de obligatoriska testerna och så vidare, tillämpades 3 eller 2 G på kyrkogården, beroende på situationen.
Och ja, omvärderingen skulle vara viktig.
Människor har helt enkelt fått en mycket viktig del tagen ifrån sig.
Och särskilt när banden är nära.
Med andra ord fick barnbarnsbarnet faktiskt inte följa med sin gammelmormor på begravningen.
Men det kan lika gärna vara så att barnbarnsbarnet bara tillbringade de första tre eller
fyra åren av sitt liv med sin gammelmormor.
Och sedan finns det ett starkt band där.
Och jag kan inte säga till honom, nej, du kan inte komma.
Ja, hur ska barnet någonsin kunna komma över denna sorg ordentligt eller få en ordentlig sorgbearbetning?
Jag menar, man konfronteras ofta med sorg vid något tillfälle.
Vi är bra på att ta farväl. Vi säger adjö varje dag.
Det får ni inte glömma.
Men detta eviga farväl är något annat.
Jag tycker bara att det är synd.
Och jag tycker att det är synd att sanningen fortfarande undanhålls.
Och något är på gång.
Allt har förändrats sedan 2021, det är bara så det är.
Allt är annorlunda. Och vad är annorlunda? Bara en sak har introducerats annorlunda.
Så det är faktiskt inte så svårt att lösa ekvationen, så att säga.
[Marlies Spuhler: Nej, precis.
Det är ett helt normalt, enkelt matteproblem. Och om du inte kan räkna ut det, ja, jag vet inte. Jag menar, så långsamt...
Och jag anser helt enkelt att våra politiker inte kan smita undan detta ansvar.
Och det är ingen idé att säga upp sig eller göra något annat.
Nej, jag tycker att de skall dras inför domstol nu. För mig är det de gör massmord!
Du måste verkligen använda ordet nu.
Det låter som ett starkt ord, en stor anklagelse.
Men om du verkligen tittar på det i detalj, då bör du verkligen tänka på det.
[Marlies Spuhler: Ja, jag tror, som jag sa, men det är inte en ursäkt. Men många människor blev helt enkelt
tidigarelagda (genom att dö tidigt). De skulle förmodligen ha dött inom en snar framtid ändå.
Särskilt för äldre människor.
De har ofta alla typer av sjukdomar.
Och det gjorde det bara ännu värre.
Det är ingen ursäkt för att de var tvungna att åka tidigare.
Men jag tror att tillräckligt många andra människor fortfarande skulle vara vid liv om de inte
hade låtit grejerna köra in i dem. Ja, verkligen.
Och jag tycker helt enkelt inte att det är rätt.
Och de måste helt enkelt rättfärdiga sig själva för det.
Vi lämnade också in en anmälan om brott i Karlsruhe. Vi deltog i det.
Och jag kan bara rekommendera detta till alla.
Lite reklam på sidan om.
På ZAAVV, Z -A -A -V -V, kan du ladda ner kortet. Du kan fylla i det. Du kan lämna in det hos BGH.
Så jag kan bara säga till alla, gör det! Och jag tycker att de ska åtalas.
Och i synnerhet vår kollega Lauterbach, som pratar så mycket strunt, ja, som hälsominister, så ärligt.
Det har ingenting med hälsa att göra. För mig är detta en sjukdomsminister.
[Sören Schumann: Ja, man vet inte om man ska skratta eller gråta. Det är mer troligt att man gråter.
[Marlies Spuhler: Ja, jag menar, jag har aldrig närmat mig politikerna personligen. Jag har alltid hållit en låg profil.
Men ja, när man ser vad som händer här. Ja, låt oss vara ärliga. Då måste du göra något.
Och människor ska inte bara acceptera allt. Det kan inte vara rätt! Jag har aldrig förstått det.
Vart har all kämpaglöd tagit vägen?
Kanske för dig personligen. Hur har de senaste tre åren varit?
Vad mer har du lärt dig för dig själv personligen? Var har du insett något? Eller vad har du som får dig att
säga: Hej, det där blev väldigt tydligt för mig igen?
Ja, det är så det är för mig nu, eller för oss i familjen i allmänhet. Vi har lärt oss att vara kritiska till allt.
Och att inte förlita sig på uttalanden från enskilda personer. Och att alltid övertyga oss själva först. Så
jag tror i allmänhet bara på det jag ser live. Alltså inte ens här på TV eller något liknande.
Idag vet vi att allt kan återskapas.
Ja, så detta att tänka själv, att göra lite efterforskningar själv. Vad kan ligga bakom allt detta?
För att nämna några positiva aspekter: Vi har aldrig haft några problem med nedstängningen eller något annat. Vi har
alltid sett allt i ett positivt ljus. Det var faktiskt trevligt.
Det hände ingenting på gatan. Folk var tvungna att hålla avstånd när de handlade. Om man hade en tid hos
doktorn behövde man bara ringa, så fick man den direkt.
Du hade ingen väntetid. Så du måste se det positiva i det hela.
Och det jag inte skulle vilja vara utan är alla de människor jag har lärt känna under de senaste tre åren.
Så jag tror att du redan innan mirakelmedicinen kom insåg att C (Corona) helt enkelt visade människors sanna karaktär.
Och sedan såg du också hur många människor du faktiskt hade fel om.
Hur många ger i grunden en bild utåt som de inte alls är på insidan.
Och under de senaste tre åren, på grund av omorienteringen, de människor du har lärt känna och det är bara så.
Jag är mycket, mycket bättre nu än vad jag var i början.
I vilket fall som helst. Och vi har inte längre någon rädsla. Vi har blivit av med den helt och hållet.
Så vi låter ingenting längre få oss att tappa spåret.
Såvida inte någon skulle gå direkt efter familjen eller något. Ja, precis.
Men bara de människor vi känner nu, jag är verkligen stolt över dem .
Är det något annat du skulle vilja säga till folk på slutet?
Så jag skulle bara vilja rekommendera det till alla.
Tro inte alltid på allt som sägs där ute. Se efter själv.
Glöm inte att vara självkritisk. Ja, allmänt kritisk till allt.
Och helt enkelt leta efter dina jämlikar.
Och om vi är starka och håller ihop kommer ingenting att hända oss.
Så jag tror verkligen på det.
[Sören Schumann: Ok, trevliga avslutande ord och tack för ditt engagemang, kära Marlies.
Jag hoppas att vi kan nå ut till många människor.
Det fanns många spännande saker där.
Jag kunde också lära mig mycket. Och tack för ert mod och engagemang.