Dakle, nisu bili virusi, želio bih iskoristiti ovu priliku da ponovim da smo ih iskusili.
"Dakle, mi smo stalno izloženi mnogim čudnim, novim virusima.
Možemo to uraditi. Nema potrebe za brigom.
Dakle, moraš biti prilično siguran kad plašiš ljude ili ih upozoravaš na neku bolest da zaista znaš o kojoj se bolesti radi.
Ponekad je to također trovanje.
Zamislite da upozoravate ljude na neki virus, a oni su toliko oslabljeni glifosatom da im je mikrobiom uništen, što im uzrokuje
simptome trovanja i čini ih netolerantnima na određene stvari.
A onda kažeš, oh, ali ima virus.
Ali su ljudi samo sistematski oslabljeni nekom vrstom otrova. To bi također mogao biti slučaj.
"Kada je zdravlje ugroženo?"
Kako možeš znati?
Može se utvrditi da li je ona u riziku samo PCR testom. To je ono što kaže Svjetska zdravstvena organizacija.
Definira kako prepoznati opasnosti i koje su opasnosti prisutne.
Imaju svoje ljude svuda i sada sve više to svuda postavljaju, i ako se nešto vidi, oni
definiraju što je to, a onda je to majmunski boginjak.
Ove izjave dao je dr. Wolfgang Wodarg tokom svog predavanja 23. februara 2024. godine u Reidenu, Švicarska.
Naslov njegove švicarske premijere bio je: "Pandemije umjesto demokratije – vladanje strahom?"
Dr Wodarg je specijalista interne medicine, pulmolog, specijalista socijalne medicine, doktor higijene i medicine
okoliša, i bio je dugogodišnji rukovodilac zdravstvene ustanove.
Godine 1991. dobio je stipendiju za studij epidemiologije na Univerzitetu Johns Hopkins u SAD-u.
Od 1994. do 2009. godine bio je poslanik SPD-a u njemačkom Bundestagu.
Od 2011. godine radi kao univerzitetski predavač, zdravstveni naučnik i autor. Njegova knjiga Falsche
Pandemien (Lažne pandemije), objavljena 2021. godine, bila je broj 1 na SPIEGEL-ovoj listi bestselera.
Ispod možete pogledati jednosatnu kompilaciju njegovog dvosatnog predavanja.
Wodarg objašnjava zašto za navodnu pandemiju koronavirusa nisu krivi virusi, već moć
Svjetske zdravstvene organizacije da definiše pojam.
Nisu bili virusi U redu, sada prelazimo na sljedeći.
Dakle, nisu bili virusi, želio bih iskoristiti ovu priliku da vam još jednom kažem da smo ih iskusili.
Virusi, ako ovo vidite, mnogi avioni koji lete oko svijeta u 24 sata, to je vremenski period.
Na svakom avionu ima oko 200 ili 300 ljudi, i svi su puni virusa.
To je 10 miliona putnika svakog dana koji širili svoje viruse po cijelom svijetu, a mi ih zamjenjujemo.
Jeste li ikada prošli kroz sigurnosnu kontrolu na aerodromu i sjedili jedan pored drugog u avionu?
– Maska je potpuno beskorisna.
Virusi su ovdje i razmjenjuju se.
Već decenijama je ovako, ne samo u avionima.
To je normalno; novi virusi se neprestano pojavljuju i neprestano se mijenjaju, posebno RNA virusi poput
koronavirusa, koji se mijenjaju vrlo brzo i kontinuirano.
A ono što vam govore o brojnim varijacijama je smiješno.
To je priča koju je neko nekako izabrao.
To je nešto odabrano.
Priroda je mnogo divljija, jer se virusi nisu proširili, navodno su se proširili samo iz Wuhana.
Ali je i ovdje bilo nekih.
U Švicarskoj postoji mnogo mjesta gdje su pronađeni virusi, vjerovatno čak i različiti.
I dolaze sa svih strana, neprestano se šire sa svih strana i mijenjaju se i prilagođavaju.
A njihov imunološki sistem, upoznajemo ih sve.
Imamo nevjerovatne mogućnosti za obuku, na primjer kroz turizam i globaliziranu ekonomiju,
koje omogućavaju ljudima da putuju širom svijeta.
To su svi ljudi koji tamo svakodnevno lete.
Uče o virusima, ne znaju odakle, s nekog otoka u istočnoj Aziji.
Vratite se, bili su na ribljoj pijaci.
A onda su u Vijetnamu vidjeli bube koje ljudi tamo jedu.
I gusjenice i takve stvari. I bilo je puno ljudi i bilo je gužva.
I to je bio divan odmor, kažu.
Ništa nije bilo.
Dakle, stalno smo izloženi mnogim nepoznatim, novim virusima.
Možemo to uraditi. Nema potrebe za brigom.
Luda industrija
Ako pogledate podatke o tome gdje su se ljudi razboljeli u prošlosti, kao što je ovdje prikazao, na primjer, Peter
Doshi, koji je dao grubi sažetak svojih grafikona u Der Spiegel.
Pogledao je smrtne slučajeve od gripe u SAD-u od 1930. do 2004. godine.
Kao što vidite, nakon Svjetskog rata došlo je do masovnog pada.
Onda je ostalo vrlo malo. Gotovo niko više ne umire.
Usput, stari ljudi umiru. To se ionako treba dogoditi, zar ne?
Da, oni umiru, i ponekad imaju i gripu.
Da, i ponekad, odjednom, nakon rata, u 1960-im, da tako kažemo, šta su bili ti virusi?
Prvo si ih počeo tražiti, a onda si već znao pet ili šest od dvjesto koliko ih sada znaš. I samo oni
za koje si imao testove mogli su biti provjereni.
I tada se gripa mogao otkriti.
To je bio slučaj, jer mu je posvećena posebna pažnja.
Neko je također rekao da bi možda bilo moguće proizvesti vakcinu.
A onda ste samo provjerili i vidjeli da su u tim zemljama posvuda bili sentineli za gripu.
Koliko je tamo pronađeno infekcija gripe i tako dalje.
A onda su rekli grip A ili B. Zatim je bilo HN1, H5 i opet sve podvrste.
I zato svake godine morate imati nove vakcine, jer se one mijenjaju.
A onda se moraš ponovo vakcinisati.
To je luda industrija, jer, o, evo nas opet s varijantama, moraju imati novu vakcinu protiv Omikrona, i mi je već pripremamo.
I onda... I onda činjenica da su dva ili tri prisutna istovremeno, kad tražite samo jedno, a test je pozitivan, samo na gripu
ili samo na koronavirus, na primjer, niste ni pogledali ostale.
Ali činjenica je da u većini slučajeva, kod oko 40% infekcija, postoje dva virusa koja vas mogu razboljeti.
Ponekad, ako imaš dva virusa, ne oboliš, ali samo ako imaš jedan.
Ponekad se dva virusa međusobno pojačavaju.
To zavisi od toga koji virusi se pojave i kada.
To znači da je ovdje vrlo, vrlo složeno.
Zapravo vam je potrebna diferencijalna dijagnoza i test, ma koliko god precizan bio,
koji vam ne govori ništa, pogotovo ne PCR test.
A ako želite procijeniti takav rizik, dobro je provjeriti da li se više ljudi razboli nego inače.
Ili je zaista moguće dijagnosticirati bolest sa sigurnošću? Koronavirus?
I kako možete isključiti mogućnost da ovo nisu drugi virusi?
Kako se može utvrditi da simptomi zaista nastaju zbog ove infekcije, ako postoji
test koji može pouzdano otkriti koronavirus?
Dakle, kada plašite ljude ili ih upozoravate na određenu bolest, morate biti apsolutno sigurni da zaista
znate šta je ta bolest. Ponekad to može biti i trovanje.
Zamislite da upozoravate ljude na neki virus, a oni su toliko oslabljeni glifosatom da im je mikrobiom uništen, što im uzrokuje
simptome trovanja i čini ih netolerantnima na određene stvari.
A onda kažeš, oh, ali ima virus.
Time su ljudi samo bili sistematski oslabljeni nekom vrstom otrova. To bi također mogao biti slučaj.
Diferencijalna dijagnoza nije samo ključna za pojedinačne pacijente, već i za epidemiologe.
Da, i onda ste mogli vidjeti šta je Institut Robert Koch radio; oni uvijek prate koliko ima slučajeva gripe.
Imaju 600 medicinskih ordinacija koje izvještavaju svake sedmice.
Za mene je ovo toliko. Postoji određeni standard, a zatim ga mogu uporediti longitudinalno,
tokom godina, da vide da li raste ili opada.
I to je mjesto gdje sam prvi put pogledao; to je praktično ista stvar koju sam uradio sa svojom suprugom Thomsen.
Ovo je ono što Institut Robert Koch radi sa 600 medicinskih ordinacija širom Njemačke.
I onda sam pogledao i vidio – ovdje možete vidjeti ovu liniju, to je bila 2020. – i odjednom je u martu bio
lockdown, više niko nije bio bolestan, pandemija je harala, a niko se nije razbolijevao.
I to me je iznenadilo.
Znam zašto je opalo, jer više niko nije išao kod doktora.
Morao si nositi masku i morao si se testirati, a ljudi su govorili: "Ne, jer me sada vjeruju, pa mi
ne treba bolovanjac i ne moram ići kod doktora."
A onda, kad su imali grip, tako su ga liječili.
I to se nastavilo sljedeće godine.
To je 2021. – ništa, apsolutno ništa, ništa cijelu godinu.
Nije bilo ni sezone gripe.
Da, uvijek sam mislio da bi nešto poput pandemije bilo katastrofa, s bolnicama preopterećenim. Ali to nije
bio slučaj. Nemam podatke pri ruci, ali vjerovatno znaš da su bolnice tokom tog perioda smanjile broj kreveta.
PCR test je ključ pandemije (Kina)
I to je iz Kine. To me je uvjerilo kad sam početkom marta provjerio kod kineskog CDC-a. Koji su podaci tamo dostupni?
I to su bili slučajevi, to su bili pozitivni PCR testovi.
I vidiš, u početku je bilo samo nekoliko hiljada slučajeva svaki dan.
A onda je iznenada, 1. marta, palo po naređenju.
Pandemija je u Kini završila. Jednostavno su je isključili.
Sjeti se aviona, sjeti se mnogo ljudi, svuda vrvi ljudima.
Imali su neke viruse. Samo su preko noći zaustavili pandemiju i slične stvari.
Jednostavno je više nisu testirali. Nestala je.
Mogli smo to sami uraditi.
I ova bolest je definirana.
I to je ono što je SZO uradila prije nego što je počelo, još 2019. godine.
Definisali su bolest prema ICD kodu.
To je ono što WHO može učiniti.
Ona može definirati dijagnoze.
Definirati znači postaviti ogradu oko nečega; sve što je unutra pripada tome.
To je jedna definicija.
I definirali su ga na takav način da kažete: pa, postoji Covid-19. To je novi opasan patogen iz Wuhana, rekli su.
I to možete utvrditi testom.
Ovo je PCR test gospodina Drostena.
Također smo to zabilježili.
A ako je pozitivan, onda je to Covid-19. Postoje i asimptomatski slučajevi.
To znači da su ljudi zdravi, ali je test pozitivan.
A onda imaju drugu dijagnozu.
To jest, virus Covid-19 nije identificiran.
Još nisu ni PCR-om pozitivni.
To su bili ljudi koji su bili u kontaktu s nekim ko je bio pozitivan na PCR test – i imali su prehladu.
Dakle, morali su imati simptome i biti u kontaktu s nekim ko je bio pozitivan na PCR testu.
To je također bio Covid-19. Jer mu je dodijeljen drugačiji ICD broj, malo drugačiji, 7.2. Da, i te
su dvije stvari uvijek bile povezane s PCR testom.
Ako je postojao Covid, onda je to PCR test.
A kada govorimo o dugotrajnom Covidu ili post-Kovidu, mislimo na osobe koje su bolesne nakon što im je u
nekom trenutku dijagnosticiran jedan od ova dva stanja.
Koje su potpuno besmislene. Nerelevantne.
Ljudi koji su nekada imali sindrom hroničnog umora.
Ali ko je u međuvremenu imao pozitivan PCR test. To je sada dugotrajni Covid.
I, naravno, osim činjenice da su izmislili Long Covid kako bi prikrili nuspojave ovih injekcija.
To je glavna funkcija.
Postoji jedan sjajan tip, Kary B. Mullis. On je izumitelj PCR testa.
On kaže da se PCR testom može pronaći bilo šta kod bilo koga ako tamo postoji ijedna molekula.
I u nama imamo molekule od svakakvih stvari.
Jeste li znali da u stolici izlučujete bakteriju tetanusa? S toliko ljudi više ne možete ni vjerovati da ćete doći do WC-a.
Pa, nekada sam inspektirao postrojenja za prečišćavanje otpadnih voda. Kao službenik javnog zdravstva, također moraš
provjeravati postrojenja za prečišćavanje pitke vode i otpadnih voda kako bi bio siguran da ispravno rade i da ne smrdaju.
A onda smo mi, pa je neko izmjerio koliko salmonele ima u otpadnim vodama iz postrojenja za prečišćavanje otpadnih voda.
To je bilo prilično mnogo, pa sam mislio da tamo ne bi trebao plivati duže od deset minuta. Inače ćeš dobiti infekciju.
Po ovim standardima pokušavaš se orijentirati i ono što tražiš, pronalaziš samo ono što tražiš.
A ostale stvari, poput tetanusa, više niko ne provjerava, mogli bi to ponovo uvesti.
Još uvijek mogu nešto od toga napraviti, ali im to ne smiješ reći.
Ali ovdje, ovdje možete vidjeti broj testova. To je bilo početkom 2020. godine, kada su se provodili sve veći broj testova. Plave
trake ovdje predstavljaju testove, i odjednom ih je ovdje mnogo.
Jednom davno su ih ovdje pravili mnogo.
To je bilo u jesen 2020. godine, kada su radnike u domovima za starije i na svim ostalim mjestima testirali i poslali kući,
ostavivši starije osobe bez njege. Završili su u bolnici, intubirani u 80. godini, liječeni
Remdesivirom, ubijeni, kako bismo mogli vidjeti žrtve Covid-19.
Crvena na krivulji, to je skala ovdje, to je postotak pozitivnih testova.
Na početku je bilo prilično visoko.
Ovdje ljeti nije bilo ničega.
Testirali su ih na aerodromu, ali ništa nije pokazalo. Ovdje.
I onda je počelo, zatim je postotak porastao, dosegao je oko 10%, i bilo je, pa, do 10% pozitivnih testova.
To je, naravno, prilično mnogo, ovisno o broju testova.
Gledaj, skoro je tu, pa onda imaš skoro tu, da, to je 1,5 miliona testova sedmično koji su obavljeni u Njemačkoj.
To su ti brojevi, zar ne? To su oni, ovdje je nakon toga, u aprilu 2022. godine, obavljeno 2,5
miliona testova, 2,5 miliona testova sedmično.
I pogledaj koliko je bilo pozitivnih.
Do 50% je kasnije bilo pozitivno.
Potpuno je apsurdno, čista besmislica.
Ne samo rasipanje resursa, već i zaostajanje cijele populacije.
A mi imamo institute koji zaista znaju bolje.
Imamo Institut Paula Ehrlicha, imamo Institut Roberta Kocha, pametne ljude na univerzitetima.
Zašto su šutjeli o takvom cirkusu?
Ali šta smo to doživjeli?
Zatim sam potražio nešto drugo.
Provjerio sam koliko je to bilo, a onda su došle hitne službe, oni ljudi s plavim
svjetlom, koji su već bili tamo u tim godinama, 2021.
Možete vidjeti ove različite isprekidane ili punu liniju: punu liniju iz 2021. godine, a ostale su iz dvije godine prije toga.
A ovo su respiratorni razlozi zbog kojih ćete, ili nećete, biti upućeni u hitni prijem
kao hitan slučaj zbog respiratorne bolesti.
I opklade su izbrojane.
Ovo su operacije koje su raspoređene širom Njemačke.
U to vrijeme bilo je samo šest takvih lokacija na kojima su ove hitne operacije zabilježene.
A sada ih je još više.
Možete vidjeti da nema promjene koja bi se mogla vidjeti.
Bolesti dišnih puteva nisu bitne, šta je to opet bilo – šta je to opet, koronavirus?
To bi trebao biti respiratorni virus.
Nije bilo ništa za vidjeti, pa sam se pitao. Pa, šta je to?
A onda sam kasnije ponovo provjerio: šta je sa ostalim misijama?
Ovo su bili kardiovaskularni razlozi prijema zbog hitnih stanja, tj. kardiovaskularnih problema.
I odjednom vidiš, paralelno s ovim ispod – ja sam to sam napravio, stavio sam ih jedan za drugim –
ove dvije stvari, tačno sinhronizovane u vremenu.
I tada prvi put vidite ovu sivu liniju.
Gledaj, tamo je jedan.
Ovo su ljudi koji su primili prvu vakcinu, prvu dozu.
A ovo su oni koji su primili drugu dozu.
I ovdje, posebno s početkom druge injekcije, ali već i sada, ova kriva naglo skoči na potpuno drugačiji nivo, više nego
udvostručivši se, dvostruko više sirena zbog kardiovaskularnih komplikacija, paralelno, istovremeno s
primjenom ovih RNA supstanci, ove genske terapije.
Nisu uopće bili bolesni. Ne možeš liječiti bolesne ljude – ovo trovanje.
I isto se odnosi na neurološke poremećaje, koji također postoje.
I ovdje možete vidjeti kako je to iznenada naglo poraslo, i to u velikoj mjeri, sa svim moždanim udarima i neurološkim poremećajima
koji su se pojavili: ljudi su oslijepili, i tako dalje.
To je poraslo paralelno s injekcijama. I to me je tada stvarno alarmiralo.
Odmah sam to vidio kad je počelo.
To je bilo oko 21 sat, kada su podaci konačno bili dostupni.
I to me je prilično uvjerilo da će injekcije biti toksične.
Prekomjerna smrtnost
A sada postoje procjene koje pokazuju koliki je višak smrtnosti, potpuno neovisno o bilo kojoj
dijagnozi. Oni su jednostavno gledali koliko je ljudi umrlo.
Kako se populacija stari, prirodno će više ljudi umrijeti.
Kada je populacija mlađa, manje ljudi umire.
I ljudi koji su već jednom umrli ne mogu ponovo umrijeti.
Ove stvari, ti zapravo znaš.
I to se mora odraziti u proračunima.
Ako želite ovo epidemiološki procijeniti, morate to standardizirati prema dobi. A Cooper je to vrlo lijepo učinio.
I onda je primijetio, ovdje prema dobnim skupinama, da se s djecom, ovdje, u 21. stoljeću, ništa nije dogodilo.
Ali među mladima od 15 i više godina, odjednom, ovdje nije bilo ničega, bila je submortality tokom pandemijskih godina.
Ali baš kad je pandemija jenjavala, oni su iznenada umrli.
I mladi su ovdje umrli.
Stopa viška smrtnosti od 8% među osobama od 40 do 49 godina.
To je mnogo. To je izvanredno.
A onda je postojala dobna skupina koja je umrla, ne znam zašto.
Ni gospodin Cooper to ne može objasniti, ne znam.
Osobe u dobi od 50 do 59 godina nisu umirale tako često.
Da li je to bila grupa koja je nekako najbolje izbjegla ubod, nemam pojma.
I ovdje se nastavlja. U 2022. godini situacija se pogoršala, postajući izuzetno ozbiljna među vrlo mladima, sa
10% viškom stope smrtnosti među mladima u sve tri grupe.
A kasnije i za osobe starije od 70 godina.
To je nešto što je zaista alarmantno.
To je mnogo. I to su nepobitni podaci.
Ukupna stopa smrtnosti; ovo ne ukazuje na uzrok smrti.
Ali iako nisu umrli tokom pandemijske godine, kada su se cjepiva davala masovno, dva do tri
puta, više od 80% stanovništva, tada su umrli.
I to je, po mom mišljenju, dovoljno. Zato su ove injekcije morale odmah biti povučene s tržišta. Mnogo ranije.
Čim su se u VAERS-u pojavili prvi neželjeni efekti, koji su bili jasno vidljivi i u Americi, trebali su odmah reći stop, ranije,
dok smo se još mogli donekle osloniti na vlasti, nadam se.
I oni to nisu učinili.
To je namjerno.
Nema drugog načina da se to objasni.
Neko je morao osigurati da ljudi nisu zaštićeni.
Neko je imao zle namjere prema ljudima.
I da, to je ono što smo nazivali pandemijom...
Ovdje možete ponovo vidjeti cijelu stvar u kronološkom redoslijedu. Ovdje možete vidjeti mlade ljude.
Manje je ljudi umrlo nego obično.
I ovdje, čak i do 30, se ništa ne dešava.
I onda ovdje, kada je ovdje počelo, također je počelo ovdje među mladima s viškom smrtnosti.
A ovdje je bilo samo viška smrtnosti tokom perioda kada su ljudi ubijani u domovima za njegu i bolnicama.
Bili su samo stariji. To nije tipično za pandemiju, ponekad su samo mladi, a ponekad samo stariji.
Moraš donijeti toliko odluka, kako i koga si ovdje želio ubiti. To nije moguće.
Dakle, to uopće nije odgovaralo.
Više to ne želim. Tako je apsurdno.
To je slika koju nam virusolozi prikazuju: Wuhan, opasna stvar.
A onda polovina društva i nauke kaže: To je definitivno došlo iz laboratorija.
Kažu da je analiza došla s riblje pijace.
Ništa nije došlo, baš ništa. Stigli su testovi.
Nije se širio nijedan opasan virus, baš nijedan.
A ova rasprava o ivermektinu ili hidroksiklorokinu je lažna rasprava, distrakcija.
Nikada nam to nije bilo potrebno ni za jedan oblik gripe.
A ljudi koji su ga koristili, a zatim rekli: "Ali mi smo spasili ljude s ivermektinom."
Nisu čak ni napravili diferencijalnu dijagnozu šta bi još moglo biti.
Ne! Nije bilo novih virusa.
A J.J. Couey, koji je biolog, to je prikazao vrlo, vrlo lijepo.
I ovdje je bilo nekoliko vrlo marljivih Japanaca.
Oni su onda rekli: Da, pogledaj, koje su bile opcije?
I onda su pogledali i – zaista su tako pedantni – pregledali su sve: gdje su bili virusi, koje vrste i tako dalje.
I pogledali su se: kako su se razlikovali po sekvencama, različitim varijantama koje su se pojavile?
A onda su pogledali: Oh, to je čudno.
To se nikada prije nije dogodilo u prirodi, da ovo... kako se to može dogoditi? To se uklapa.
Otkrili su da nastanak nekih izolata Omikrona nije bio proizvod evolucije genoma.
Rekli su da se takve mehanike ne javljaju u evoluciji.
A onda su također rekli da su varijante Omicrona već bile otkrivljive svugdje 2020. godine.
To se također ne uklapa u narativ koji nam serviraju.
A onda zaključak: varijante su nastale kroz potpuno novi mehanizam koji se ne može objasniti trenutnim biološkim znanjem.
Rekli su da nešto slično ovome još ne postoji u prirodi.
I oni su zaista uložili puno truda u to.
To je sjajan komad rada s mnogo detalja.
I postoji mnogo, mnogo stranica koje to zaista dobro objašnjavaju na vrlo ozbiljan način.
I ako pogledaš, imam kontakte s virologima i ljudima koji su također aktivni u molekularnoj biologiji.
I oni znaju da su RNK i RNK virusi potpuno nestabilni.
Couey ima dobar primjer da ovo objasni.
On kaže da ako nešto želite umnožiti tako što ćete napraviti kopiju, onda je to kod RNK kao da imate
muzičku kasetu i kopirate je na drugu muzičku kasetu.
Onda je malo bučno.
A ako ponovo želiš kopirati ove pjesme, bit će još više buke.
A ako ih ponovo kopiraš, jedva više možeš čuti muziku.
Isto važi i za RNA viruse.
Ne možete ove stvari pomaknuti naprijed nepromijenjene, ali se to može uraditi vrlo brzo.
Razmislite o deset miliona putnika u avionima svakog dana ili tako nešto. To je apsurdna priča koju
su nam ispričali o širenju i mutiranju ovog virusa.
A onda pronađeš varijaciju. To neće raditi.
Ali kako osigurati da se ove varijante mogu pronaći širom svijeta?
Ovo se radi korištenjem specifične tehnike za prikupljanje tih malih fragmenata, budući da ovaj
virus sadrži 30.000 nukleotida, a zatim ih sastaviti.
Zapravo su bili samo na računaru u Vuhanu. Tamo su ih imali.
U računaru je bila ova sekvenca.
U njemu je bilo tih opasnih stvari, tih opasnih sekvenci. I oni su ih imali.
A onda ste nešto prikupili, prikupili iz prirode, poravnali, a zatim proizveli RNK.
A budući da se tako brzo mijenja, ako ga sada želite sačuvati, morate transkribovati njegovu DNK. Morate ga prepisati.
Morao si napraviti RNA od otiska pečata, morao si napraviti pečat.
I pečat se lijepi.
Znaš, u ledu je pronađen DNK mamuta.
A onda su ponovo pokušali koristiti slonove ili ... da ih ponovo koriste za uzgoj.
Dakle, ova DNK je nevjerovatno stabilna.
Couey je to objasnio rekavši da je DNK poput kopiranja CD-ova.
Oni su potpuno isti. Digitalne kopije su potpuno iste.
I traju neko vrijeme.
Ali kad kopiraš kasetu, buka postaje sve glasnija i glasnija.
To je RNA.
I zato je nemoguće osloboditi RNK, čak ni umjetne RNK viruse proizvedene u laboratoriju, na takav način da
bi imali bilo kakav domet i preživjeli bilo kakvo vrijeme bez podnošenja masovnih promjena.
A u evoluciji, evolucija virusa se kreće ka boljoj prilagodbi svojim domaćinima.
To znači da je virus koji ubija svog domaćina glup i nema šanse za preživljavanje.
Samo virusi koji nam dopuštaju da živimo, tako da ih uopće ne primjećujemo u našim domovima, mogu se
izvanredno razmnožavati svugdje. A u avionima, u vlakovima i ovdje također možete širiti viruse svugdje.
To je jedna stvar koja osigurava njihove šanse za preživljavanje.
Znaš, ti se sastojiš od 30 biliona ćelija tijela. Prosječno 30 biliona, neki imaju malo više, ali tvoj genom je tu.
Ovo su tvoje ćelije, ovo si ti. Ovako te mogu prepoznati.
A osim toga, u tebe ima i 39 biliona drugih mikroorganizama koji žive u tvom crijevu, na
tvojoj koži i posvuda na tvojim sluznicama.
Oni su tako... vidjet ćete pejzaž u kojem priroda divlja.
I svi su to važni, važni mikrobi. Imaju specifičnu funkciju.
Oni su razlog zbog kojeg si postao onaj koji jesi.
U vašem genomu postoje mikrobi. Oni su ugradili svoje genetske sekvence u vaš genom, od virusa, od
retrovirusa. Ugradili su se. I upravo su se tako ljudi razvili.
Postojali su određeni virusi zbog kojih više nismo morali nositi jaja.
Dakle, ovaj razvoj, ovaj evolucijski razvoj, događa se prenosom genetskih informacija s jednog živog bića na drugo.
I lijepa stvar je što se vodi rasprava o tome postoje li virusi ili ne. Meni je to pomalo ometajuće.
Jednom su postojali ljudi koji su otkrili nešto što su nazvali bakterijama. To je također oblik raznolikosti. Zatim
su imali podgrupe. A onda su bili ljudi koji su rekli da postoji nešto što se ne može vidjeti pod mikroskopom.
Ali i dalje te čini bolesnim; možeš ga naći i u vodi. I svuda u prirodi možeš naći takve sitne stvari. Kasnije su
ih vidjeli pod elektronskim mikroskopom i nazvali virusima.
Nakon toga su u tijelu pronađene slične stvari, gotovo potpuno iste.
A onda ljudi kažu: to nisu virusi, oni su bili, oni su i dalje tu. Nazivaju ih egzosomima. Izgledaju gotovo potpuno isto.
Također sadrži genetske informacije i ponekad proteine.
To znači da je u živom svijetu, čija se raznolikost ne može smanjiti, ovo vrlo važna
izjava: raznolikost prirode se ne može smanjiti.
A nauka uvijek svodi. Uvijek definira stvari. Kaže: ovo je to, to je ovo.
A onda se prave poređenja, i ova definicija se mnogo puta promijenila u nauci.
U nekom trenutku više neće biti upotrebljivi.
Čvrsto vjerujem da definicija bakterija i virusa za dvadeset godina više neće biti važna.
Zato što znamo mnogo više.
Znamo od najmlađih da naše znanje postaje sve granularnije.
Sve više učimo o najmanjim molekulama koje ovdje igraju ulogu.
A to znači da se moramo ponovo složiti kako postupiti s tim.
Kako o tome govorimo.
I postoje imena kako bismo o tome mogli razgovarati.
A jedno od tih imena koje se historijski razvilo je ime virus.
A ako postoji neko ko kaže da virusi ne postoje, onda neka se pobrine da imamo nove termine pomoću kojih možemo
voditi razumnu raspravu i na kojima se možemo složiti.
Ovo ponekad može biti dugotrajan proces.
Da, i to su laboratorijske teorije. Epidemije koje potiču iz laboratorija. 309 slučajeva u kojima se nešto dogodilo u
laboratorijima tokom posljednjih 20 godina. Dakle, ništa.
Većina njih su također bile bakterije, kod veterinara, to jest, u veterinarskim laboratorijima.
I onda se 16 puta dogodilo da nešto pobjegne iz laboratorija. Porodica je također dobila nešto. Ili je bilo nekakvog malog
izbijanja jer je nešto bilo kontaminirano u vodi ili tako nešto.
Ali sve su to vrlo ograničene stvari.
Nije nanesena nikakva šteta.
Ovo je službeni popis, objavljen u časopisu The Lancet, ovih vrlo različitih patogena koji su
nekako u nekom trenutku pobjegli u malom broju.
Dakle, cijela ova rasprava o laboratorijima, o tome da potiče iz laboratorija, o tome da potiče s ribljih
pijaca, sve je to da nas odvede od pažnje. Sve je to narativ.
Zaboravi.
A ljudi koji ti pričaju ove priče pokušavaju da ti zavaraju oči.
Ne vjerujte im.
To je bio Covid-19, gospodine Wodarg, kako to možete ignorisati?
Zar nisi vidio šta se dogodilo na sjeveru Italije?
A lijesovi u New Yorku koje je tamo pokopala... To je zaista nešto, mnogo ljudi je umrlo.
Ne možeš to jednostavno ignorisati. To je zaista opasno.
Da, ljudi su umrli na sjeveru Italije. Ali više ih je umrlo 2017. i 2018.
U istim bolnicama.
U milanskim novinama pronašao sam izvještaje o tome koliko su uslovi katastrofalni i kako je osoblje potpuno preopterećeno.
Iste priče iznova i iznova.
Možda su slike čak bile iz 2017/2018. godine, jer su bile još dramatičnije nego sada.
Ali činjenica da su ljudi na odjelima intenzivne njege prirodno preopterećeni je nešto što svakako mogu
potvrditi kao predstavnik osoblja u bolnici u Hamburgu.
Kao bolničko osoblje, uvijek smo se žalili da nam treba više osoblja. Preopterećeni smo.
A ljudi leže po hodnicima i tako dalje.
Jednom je došao senator da nas posjeti.
Nije bio hamburški senator za zdravstvo, nego neko drugi.
I on je imao nešto, a onda je ležao tamo s nama.
I ostavili smo ga da leži u hodniku prilično dugo.
Da, šta se dogodilo u vrijeme kada su nas toliko plašili ovim slikama?
To je bilo u New Yorku, izgledalo je prijeteće.
Ovo su zaista mrtvi u bolnicama.
Bilo je od 16. marta do 20. maja. Vrlo kratko.
Mnogo ljudi je umrlo. Mnogo.
A zašto je to tako? Šta se tamo dogodilo?
I za to postoje razlozi.
Otkriveno je da su ljudi bili loše tretirani. Izuzetno loše, zapravo.
Postojao je plan liječenja kojeg su morali slijediti.
Sa Covidom-19, moraš ovo i ono.
I bilo je lijekova koji nisu pomagali, koji su bili toksični.
Također je došlo do predoziranja hidroksiklorokinom.
Zdrava osoba to ne može podnijeti.
Dali su mi deset puta veću dozu.
A onda srce jednostavno stane.
Ili ako se hidroksiklorokin da nekome ko ima favizam, a rođen je bez potrebnog enzima,
krvne ćelije pucaju i više ne možete disati.
Sve su ove stvari prodavane kao Covid-19.
A onda su odmah sedirali ljude i stavili ih na respiratore.
Zato što si morao.
Ventilacija je morala biti primijenjena odmah, što je prije moguće.
Onda ih mogu sačuvati, rekli su.
Zatim su im dali midazolam, ubrizgali su im sedative, koji također uzrokuju depresiju disanja, što znači
da više ne mogu samostalno disati, i intubirali su ih.
A osoba koja je intubirana već je pod visokim rizikom.
Teška je situacija kada su dugo intubirani.
To samo po sebi predstavlja rizik.
Činjenica da su ljudi umrli kao posljedica takvih mjera je dobro objašnjenje, posebno ako uzmete u obzir
da to u to vrijeme nije bio slučaj u San Franciscu.
Zašto nije bilo pandemije?
Ili na Floridi također nije bilo ništa posebno tipično.
Zatim u jesen izgleda kao da su također ispraznili staračke domove na Floridi.
A onda poslije, to je druga linija, to je početak injekcija.
I možete vidjeti da su ljudi u New Yorku odjednom postali skeptičniji.
Ili su možda dobili druge serije, ne znam.
A oni u San Franciscu su tamo doživjeli mnogo patnje.
Dakle, možete vidjeti da su ovo zvanične američke statistike smrtnosti, odnosno ukupna stopa smrtnosti.
Nije povezano s dijagnozom.
A evo nešto o hidroksiklorokinu; pronašao sam knjigu o njemu.
Umiranje na vlastitim uvjetima uz hidroksiklorokin.
To je supstanca koja se može koristiti za samoubistvo, u navedenoj dozi.
Na internetu, slučajno otkriće.
Uzeo sam hidroksiklorokin. To je vodič za ljude koji žele da se ubiju.
I to je ono što su službeno preporučili za ove studije ovdje.
Chris Whitty je to uradio.
Nacionalni pomoćnik za zdravstvo u Engleskoj, savjetnik vlade, rekao je da bi to trebali učiniti.
Odredili smo dozu.
Pogriješio je, osim ako mu zapravo nisu dali drugu medicinu. Dakle, to je apsurdna,
apsurdna priča. Ubili su ljude da bi nas uplašili.
Svjetska zdravstvena organizacija
Sada, brzo, WHO. Kao što svi znate, ona je korumpirana i prima sredstva od privatnih sponzora.
Ali je Svjetska zdravstvena organizacija vrlo važna jer ima moć da definira pojmove.
Imamo ono o čemu sam ti govorio u vezi s ICD-ovima, što je svjetsko. ICD-ovi su kodovi.
Ako želite naplatiti kao doktor ili bolnica, morate zapisati ICD broj.
To znači da se bolest mora klasificirati prema kriterijima Svjetske zdravstvene organizacije.
I onda ona definira hitan slučaj.
To je ono što gospodin Ghebreyesus kaže, kaže da je to feic.
To se naziva hitan slučaj javnog zdravlja od međunarodne zabrinutosti.
Pheic se tako izgovara.
I oni ga također definiraju; željeli su definirati imunitet. Rekli su da je to moguće samo cijepljenjem.
Kolektivni imunitet se može postići samo vakcinacijom.
Ili pitaju: kada je izbijanje?
Kada je zdravlje ugroženo?
Kako možeš znati?
Može se utvrditi da li je ona u riziku samo PCR testom.
To je ono što kaže Svjetska zdravstvena organizacija. Definira kako prepoznati opasnosti i koje opasnosti su prisutne.
Imaju svoje ljude svugdje i upravo sada ga instaliraju svugdje.
A ako postoji nešto što se može vidjeti, i oni to definiraju, onda je to majmunski boginjak.
Akne na guzi i pozitivan PCR test: majmunska boginja.
Oni su to uvijek radili.
Oni su to već radili; sponzorira ih farmaceutska industrija.
A onda su snizili vrijednosti kolesterola, smanjivši granicu sa 240 na 200 miligrama po decilitru.
A onda imaju 86% više pacijenata kojima je potreban tretman.
Stvarno se isplati.
I da, oni su to oduvijek radili za farmaceutsku industriju postavljanjem standarda – jer su, da tako
kažemo, od nas angažovani. Mora biti ujednačeno, kaže WHO – preuzeli su zadatak postavljanja standarda.
Postavljanjem standarda može nas razboljeti, može definirati bolesti i potrebe za
liječenjem, te može definirati dijagnostičke metode.
To je nevjerovatna moć koju ona već ima.
Da, ona je već imala.
A onda je također definisala zdravlje.
U prošlosti, u 19. stoljeću, zdravlje je bilo privatna stvar.
Nije bilo zdravstvenog sistema, pa su ljudi pomagali jedni drugima gdje su mogli.
Oni koji su imali novca unajmili su nekog stručnjaka, a ostali su morali smisliti kako da se slažu međusobno.
Zatim, u 20. stoljeću, zdravlje je definirano kao ljudsko pravo, kao što sam rekao, s
Bismarckom, koji je tada rekao da imamo pravo na zdravlje.
I sve zemlje moraju to osigurati, sve vlade moraju to osigurati.
To je ono što je Svjetska zdravstvena organizacija rekla 1960-ih.
Sve zemlje moraju osigurati da njihovo stanovništvo bude zdravo.
Postoji pravo na zdravlje.
Onda se to promijenilo, onda je to postalo ljudsko pravo.
Ali u prvoj trećini našeg stoljeća, iznenada je gospođa Brundtland, glavna tajnica, pozvala Svjetski ekonomski forum da
se pozabavi pitanjem zdravlja, rekavši: "Dragi industrijalci, dragi poslovni lideri,
dragi bankari, moramo učiniti više za zdravlje."
Nije im trebalo dva puta govoriti, pa su odmah preusmjerili SZO za svoje potrebe.
Iskoristili su ih i dali im novac, ali zatim oni također određuju šta se radi.
I zdravlje je praktično definirano kao tržište u rastu.
Svi u Africi moraju imati pristup ovim lijekovima; inače je to nepravedno. Zar ne?
Svi oni moraju primiti ove injekcije, i ti moraš nešto poduzeti.
To znači da su preuzeli funkciju otvaranja tržišta za ekonomiju.
A ono što oni sada rade je promovisanje kontrole stanovništva putem zaštite zdravlja.
Pod argumentom da na drugi način ne možemo zaštititi vaše zdravlje, moramo imati vaše genetske podatke.
U redu? Moramo biti oprezni kome je posebno prijemčiv ili ko je posebno osjetljiv.
Dakle, trebamo imati informacije.
Potrebni su nam elektronski zdravstveni kartoni pacijenata kako bismo mogli vidjeti gdje se ljudi
razbolijevaju i na vrijeme identificirati žarišta.
I tu moramo intervenisati, tu moramo moći reći državi, jer imaju pravo na zdravlje.
I u Africi siromašni također moraju biti zdravi.
I moramo im moći reći da moraju dobiti novac.
A ako nemaju ništa, moramo im dati nešto. Zar ne?
Jedno zdravlje je ime igre.
I evo je, gospođa Brundtland s gospodinom Schwabom, zdravo, 1989., kada se Istočni blok tek raspao, a
Svjetska zdravstvena organizacija preuzeta od investitora.
A gospođa Brundtland je to radila neko vrijeme, a zatim su došla dvojica koja nisu bila tako uspješna, ali onda se pojavila
gospođa Chan sa svinjskom gripom, a sada gospodin Ghebreyesus.
Gospođa Brundtland je i dalje tamo, i dalje drži konce u rukama, i dalje igra važnu ulogu od početka pandemije
koronavirusa, da tako kažemo, jer je bila u Globalnom odboru za nadzor spremnosti, koji je tajni kontrolni centar pri WHO.
Fauci sjedi tamo, Jeremy Farrar sjedi tamo, predsjednik Američkog medicinskog udruženja sjedi tamo, šef CDC-a sjedi tamo, i
šef kineskog CDC-a, tj. kineske zdravstvene vlasti, sjedi tamo.
Svi su tamo unutra, pišu izvještaje, pa gore vidiš četiri izvještaja, a u jednom od njih nalazi se ova mapa, na kojoj možeš
vidjeti mnoge bolesti koje su relevantne i koje se razvijaju u pandemiju, odnosno koje mi možemo razviti u pandemiju.
Još uvijek to imamo u pripremi.
Da, to su ti ljudi, sigurno ima i drugih, ovdje sam pokazao samo nekoliko, ima još osam.
I ovo ovdje, to je još jedna stvar, upoznali su se 2019. godine.
Sjedili su zajedno u BBC-u u Londonu i dogovorili se da se bore protiv infodemije. Svi vrhunski izvršni direktori vodećih
medijskih korporacija bili su tamo, zajedno s udruženjima novinara, medijskim korporacijama i
kako god se već zovu. Sjedili su i dogovorili se.
2019. godine su se na vrijeme pripremili kako bi ova pandemija na bilo koji način bila ometena neslaganjem.
Jer će se WHO pobrinuti za nas.
I sada ona traži bakterije u kanalizaciji.
Ovo je dostupno na 170 lokacija u Njemačkoj, a postrojenja za prečišćavanje otpadnih voda se redovno nadziru.
I tu se rade PCR testovi. Nikad ne znaš šta tamo možeš pronaći.
I to je precizno zabilježeno, postoje grafikoni i još mnogo toga, ljudi sada izlučuju više virusa nego prije i tako
dalje. A zatim se to uspoređuje i iz toga se izvlače zaključci.
Nemam apsolutno nikakvu predstavu o kakvim zaključcima žele izvući iz toga.
Ali, da, to je čitava industrija, čitavo udruženje, postoje kompanije koje su u tome specijalizirane, to je
opet posao. Razvili su ga, ponovo razvili. Nadzor postrojenja za prečišćavanje otpadnih voda – čestitamo!
Zašto nas vlade i regulatorna tijela nisu zaštitile od ovoga?
Zato što su korumpirani, kao što smo ranije spomenuli.
Ali to je glavni razlog.
Jer je čitava ova borba protiv virusa nešto što je u SAD-u prebačeno u vojnu sferu.
Već dugi niz godina, ne samo u posljednjih deset godina, nego i prije toga.
A onda je tu i ovaj rat protiv virusa, baš kao rat protiv terora.
Usput, to je ista osoba, Rumsfeld, koja je imala takve ideje.
Prvo je vodio rat protiv terorizma, a zatim je u Gilead Sciences, kao na čelu farmaceutske kompanije, vodio rat protiv virusa;
borio se protiv ptičije gripe i uzrokovao rast cijene svojih dionica, a sve se to odnosilo na Tamiflu iz Gilead Sciences.
A onda su tu generali i tajne službe, i oni se pripremaju za rat. Moguće je da neprijatelj
razvija opasne bakterije ili viruse. Moguće je.
I sasvim je moguće da on radi s otrovnim gasom.
Onda bi naši vojnici trebali imati odgovarajuće maske. I tako to rade s bakterijama; moraju imati odgovarajuća cijepljenja.
Da bismo to učinili, moramo znati koje opasne stvari neprijatelj može učiniti... i to je ogromna industrija! Samo razmislite o svim
stvarima koje možete smisliti protiv kojih se morate braniti.
Dugotrajna istraživanja, mnogo ugovora o istraživanju, može se zaraditi mnogo novca. Instituti
niču posvuda, svi finansirani iz budžeta za odbranu.
Dakle, to se već dugi niz godina dešava.
Svinska gripa Imam ovdje priče još sat i po o raznim lažnim uzbunjama SZO-a.
Ptičja gripa, prebrodit ću je vrlo brzo.
Gospodin Stöhr je u tom pogledu pružio izvanredne usluge.
Već ima milijune smrtnih slučajeva, rekao je u Ženevi kao šef SZO.
Zatim je 2009. stigla svinjska gripa i tada sam se uključio. U Meksiku se 200 ljudi borilo za svoje živote.
Koliko ljudi moraju biti glupi ako čitaju novine?
200 ljudi se bore za svoje živote.
To ne znači ništa.
Oni se neprestano bore za svoje živote.
Već 68 mrtvih u Meksiku.
Znaš li da tamo živi nekoliko miliona ljudi?
To je tako apsurdno.
A ovo je gospodin Ferguson. Bio je prilično aktivan posljednjih godina. Ovo su njegove grafike. Koliko je zapravo bilo slučajeva?
Nakon toga su imali 300 slučajeva.
Čak je 600 slučajeva zabilježeno u bolnicama u Meksiku.
Proveli su testove koji su bili pozitivni kod ljudi koji su kašljali.
I onda su je pronašli.
Testovi su bili za H1N1. Dakle, bila je to svinjska gripa. I bili su pozitivni.
To nije ništa.
Milioni ljudi tamo žive.
A to je uradila kompanija pod nazivom Veratect.
Pogledao sam dokumente koje su mi tada dali.
I naručeno je. Pogledajte.
I znali su da stariji ljudi imaju antitijela jer su već imali H1N1 u 1970-im.
A onda su pregledali starije osobe i i dalje su uspjeli pronaći antitijela.
A onda su ih pronašli i rekli: "Oh, već 600 slučajeva."
A onda je Ferguson uzeo sve letove, to je tabela iza toga, koji su polazili iz Meksika, pomnožio ih s brojem
slučajeva i dobio raspored širenja. I to je bila pandemija koja je tada predstavljena SZO-u.
A onda je gospođa Čan rekla: "Oh, sada je pandemija."
Da, bila je to svinjska gripa.
Ali uopće nije bilo ugovora.
Gospodin Sarkozy je bio u Meksiku mnogo prije nego što je ovo počelo, finansirajući program vakcinacije za Sanofi.
Dakle, sve je bilo pripremljeno, kao i obično.
To je francuski sporazum, koji navodi da ako SZO proglasi pandemiju, države moraju platiti i sporazum stupa na snagu.
Uopće ih nije bilo briga da su kasnije spalili ili uništili vakcine.
Zarađivali su 18 milijardi.
I promijenili su definiciju, jednostavno uklonivši ozbiljnu bolest.
Ovo su sve stvari koje vam ne moram ponavljati... To je bilo na Vijeću Evrope. To su svi korumpirani pojedinci koji
su donijeli odluku u stručnom panelu, svi oni su imali veze s farmaceutskom industrijom. Sve smo to otkrili.
Španski grip Uvijek se zvao španski grip.
Jeste li znali da tada, 2019. godine, uopće nisu bili poznati nikakvi virusi?
Nisu znali ništa, nije bilo literature o španskom gripu.
To je počelo tek 1960. godine.
Rekli su da je to bio virusni grip.
A onda su 2000. godine, nedugo prije nego što je počela prva pandemija, negdje u ledu na Aljasci
iskopani ljudi koji su umrli od španskog gripa.
I onda su uradili PCR test na H1N1. I onda je bila španska gripa, i svi su bili žrtve ovog H1N1.
To je bilo širom svijeta.
Svi su umrli u isto vrijeme.
To je bilo prokleto užasno vrijeme.
Također su tamo proveli ispitivanja prve vakcinacije.
Vakcine protiv meningitisa, mislim. A onda su ubijali ljude.
Onda su ljudi gladovali.
Onda su imali tuberkulozu.
Zatim su bili nagurani sa svojom upalom pluća. Zatim nisu imali šta jesti.
Toliko ljudi je umrlo iz raznih razloga.
Bilo je ogromnog viška smrtnosti, bez sumnje.
Ali onda to koristiti da nam se kaže da je opasan virus tada sve ovo prouzročio je apsurdno. To je jednostavno apsurdno.
Time su završene izjave dr. Wolfganga Wodarga.
Prema dr Wodargu, stvarna opasnost ne dolazi od virusa, nego od moći SZO da ih definira.
Ove definirane bolesti, dijagnostičke metode, pandemije i metode liječenja.
Iz ove perspektive, sporazum o pandemiji Svjetske zdravstvene organizacije i izmjene
Međunarodnih zdravstvenih propisa su od presudne važnosti.
Ovo se podnosi na usvajanje na 77. Sastanku Svjetske zdravstvene skupštine u Ženevi od 27. maja do 1. juna 2024. godine.
Moć Svjetske zdravstvene organizacije da definiše treba biti standardizovana, globalno
regulisana i pravno obavezujuća za sve zemlje.
U ovom trenutku vrijedi se prisjetiti završnih riječi švicarskog advokata Philippa Krusea.
Tokom predavanja 7. februara 2024. godine u Lihtenštajnu, on je rekao sljedeće:
"Radije ne bih držao više predavanja, nego bih želio da se ovo znanje proširi među vama, da ga prenosite dalje i da pokrećete
diskusije među sobom, sa svojim prijateljima i poznanicima."
I kada ovo pitanje konačno stigne tamo gdje mu je mjesto, naime u parlament.
– Ono što sam ovdje rekao pripada tamo, i tamo se donose odluke.