По-долу можете да видите програма за: Погрешни експертни становища
Насилствено отвличане на деца
Резидентните грижи и техните последици
Вземането на деца под грижа - голям бизнес
Претоварване в службите за социално подпомагане на младежи
Отворена врата за трафик на деца
През 2022 г. над 66 000 деца и младежи са били взети под грижа в Германия.
Те са прехвърлени на държавна грижа и са настанени в приемни семейства или домове.
Сред тях са 28 600 непридружени непълнолетни бежанци.
Тези цифри като цяло се увеличават от години или остават на подобно ниво.
Германия е страната с най-голям брой деца, за които се полагат грижи в международен план.
Наистина ли Германия има най-опасните и некомпетентни родители в света или тези тревожно високи цифри крият нещо съвсем различно?
Тази програма хвърля светлина върху тъмнината и разглежда отблизо системата, която стои зад делата за задържане.
В повечето от 66 000 случая причините за отвличане на деца не са насилие, небрежност или алкохолна
или наркотична зависимост от страна на родителите.
Повечето деца се отглеждат, защото родителите им са претоварени.
Други причини са нарушения в привързаността между родителите и детето, непоносимост към привързаността на
единия родител или - разберете - в много случаи твърде близка връзка между майката и детето.
В тези случаи детето често просто има добри и хармонични отношения с майката.
Погрешни експертни доклади
Психологическите доклади на съда за законните настойници често се изготвят в хода на полагането на грижи за тях.
Тези доклади са важна основа за преценка от страна на отговорните съдии в семейните съдилища и в зависимост от
резултата от тях се решава по-нататъшната съдба на децата.
Тези оценки винаги нанасят големи щети, тъй като водят до огромна намеса в семейството.
Освен това те са скъпи за засегнатите лица.
Те могат да струват на родителите до 15 000 евро, а ако те не са в състояние да платят - на данъкоплатеца.
Общо годишно се печелят няколко 100 милиона евро.
Тези оценки често съдържат очевидни недостатъци.
Д-р Андреа Христидис, психолог, съдебен експерт, съдебен психолог и поведенчески терапевт, която вече е написала над 1000 експертни
доклада за оценка на семейството, прави следното изявление:
Не съм имал нито едно експертно становище, което наистина да отговаря на всички технически изисквания.
В почти всички от тях бяха открити сериозни недостатъци.
В много случаи засегнатите родители или родителите са били диагностицирани от експертите след кратки
разговори, понякога само след телефонни разговори.
Д-р Христидис обяснява това:
За съжаление сегашната правна ситуация е такава, че всеки, който е назначен от съдията, може да изготвя експертизи.
Друг е въпросът дали може да го направи.
Ако съдията каже: Да, той е добър в това, смятам, че е компетентен, тогава той може да изготви експертизи.
Често се отбелязва, че дори обучените психолози често работят ненаучно.
Например, при децата се използва тестът Роршах с петна.
Там те виждат петна от мастило и трябва да опишат какво разпознават в тях.
Подобни тестове са напълно неподходящи като доказателство в съда и въпреки това се посочват като основание за
вземане на решение относно благосъстоянието на детето.
Д-р Христидис казва:
Можете да вложите в него каквото пожелаете. Просто сте свободни.
Това зависи от психиката на оценяващия, от това какво той вижда в него, а не непременно от това какво вижда детето.
Всеки резултат, желан от експерта, може да бъде диагностициран на тази ненаучна и много спорна основа.
В повечето случаи последствията са фатални.
В докладите често се диагностицира липса на родителски умения или личностни разстройства на родителите.
Това са причините за отнемане на родителските права и настаняването на децата в приемни семейства или домове.
Повечето хора не са наясно с тези факти.
Всички тези процедури не са достъпни за обществеността и почти никой няма достъп до тях.
Насилственото отвличане на деца и последиците от него
Какво може да означава на практика за засегнатите семейства издаването на тези неадекватни и често преувеличени и
погрешни доклади, е показано по-долу с примери от практиката.
Следващите сцени могат да бъдат много обезпокоителни.
Въпреки това много деца и техните родители се сблъскват с тази жестокост на живо.
Затова ви молим да не отвръщате поглед и да се изправите срещу страданията на децата и семействата.
Децата са слаби и безпомощни, нямат лоби и не са чути от никого.
Освен ако всеки един от нас не се вгледа и не предприеме действия срещу тази несправедливост.
В следващия случай майката е обвинена, че е отчуждила сина си от бащата на детето, защото
момчето само е казало, че не иска да посещава баща си.
След това в резултат на погрешно експертно заключение майката е диагностицирана с
личностно разстройство и попечителството ѝ е отнето.
Въпреки че 4-годишното момченце е лежало в леглото с температура, то е било отнето от майка си, както се вижда по-долу.
Бабите и дядовците са присъствали в този ден и са заснели сцената с мобилните си телефони.
И дъщерята беше на работа и тогава се чу звънецът и тогава в коридора нахлу службата за
социално подпомагане на младежи и бащата на детето.
И кракът беше поставен на вратата.
Тогава те взеха решение и Елиас трябваше да бъде настанен при баща си.
Дъщерята се прибра веднага от работа.
Малко по-късно звънецът отново се разнесе и дойде съдебният изпълнител.
И тогава съдебният изпълнител попита Елиас: Баща ти е на вратата, иска да те вземе със себе си сега.
И тогава той се разплака и каза: Не, не искам да ходя там.
А после съдебният изпълнител отново си тръгна и каза, че Елиас трябва да остане тук и да се оправи.
И тогава дойдоха петима или шестима полицаи, сега дори не мога да кажа точно, и застанаха около леглото,
където дъщерята лежеше с Елиас, и искаха да го отведат.
Тогава аз и съпругата ми се сетихме да извадим мобилните си телефони и да ги вдигнем, за да документираме нещо.
Ай, ай, ай.Искам само да говоря с бащата на детето.
Можем ли да вземем яке и обувки за детето? Моля? Яке и обувки за детето!
Искате ли да получите това?
Ела тук, Стефи. Ела тук. Поне се сбогувай.
Сбогувай се веднъж. Кажи сбогом веднъж. Сбогувай се веднъж. Пуснете вратата. Пуснете вратата.
Откога не сте виждали сина си?
Да, след това имаше четири месеца, в които изобщо не го виждах.
В следващия случай майката е била фалшиво обвинена в личностно разстройство въз основа на неадекватно експертно
становище и поради това е била лишена от родителски права.
Дъщеря ѝ разказва как в половин пет часа сутринта служители на службата за подпомагане на младежи застават пред вратата,
придружени от полицаи, и отвеждат насила 7-годишния ѝ син.
Да, и ако кажем, че брат ни не иска да излезе, не иска да си тръгне, тогава... Аз не искам!
Само защото някой твърди нещо, което не е вярно...
Не искам това! Не искам да ходя!
Но не можеш да ме обвиниш, че правя нещо лошо.
Нещо наистина лошо. Деца умират от глад някъде и нищо не се случва.
Детето ми е добре гледано и е изведено оттук.
Не, но ако не искам. Аз не искам!
Но аз не искам да отида!
Все още не мога да изтръгна от ушите си писъците на сина ми, когато го повлякоха надолу по стълбите.
И съседът отсреща забеляза всичко.
Видяла го е как се опитва да се задържи за рамката на вратата, когато полицията го е измъкнала.
И тогава този полицай, много силен мъж, изви ръцете на малкия ми седемгодишен син и го издърпа от мен.
После се преметна през рамо и си тръгна с него.
А синът ми крещеше и крещеше, и крещеше, и крещеше.
И не можеш да го изкараш от ушите си.
Може би си мислите, че това са единични случаи и абсолютни изключения.
За съжаление обаче много родители и деца съобщават за такива брутални инциденти.
Последиците от тези травматични преживявания често остават неразрешени за цял живот.
Тревожността, пристъпите на паника и разстройствата на привързаността са само малка част от
последиците, с които децата и семействата обикновено трябва да се борят до края на живота си.
Ето два примера за илюстрация на това:
Когато се върнах, много се страхувах, че в някакъв момент ще намеря двама души или мъже, които ще ме отведат отново.
След това го придружавах в училище в продължение на шест месеца, седях до него и да, всъщност направих всичко, което можете да
си представите, за да придружа детето и да премахна страха му.
Пол е само на две години, когато е отнет от семейството.
Той престана да говори и до днес има проблеми с говора.
Много деца също страдат от травмата, че са откъснати от познатата им среда.
Това води до дълбоки наранявания и промени в поведението на децата.
Ако след това на родителите бъде разрешено да посещават децата, тези посещения обикновено се провеждат под наблюдение.
За срещите, които обикновено са много редки, се прилагат строги правила.
На родителите не е позволено да проявяват чувства или да говорят за общото си минало.
Ако правилата бъдат нарушени, посещенията ще бъдат напълно забранени.
Оставането вкъщи и последствията от него
Въпреки че се предполага, че става дума за благосъстоянието на децата, престоят в дом за деца в
повечето случаи драстично влошава положението на децата.
Резидентната грижа често има сериозни последици за децата и младежите.
Вакия е друг пример за това.
Какво са направили повече от три години в дома с веселия Вакия?
Това ме промени доста.
Без значение колко приятен е човекът, с когото току-що сте се запознали, все още не трябва да му се доверявате.
Това е, което научих от него.
Д-р Христидис обяснява, че това не е изолиран случай:
И така... съвсем накратко: на децата не се помага изобщо в заведенията.
Това може да се отнася само за деца, които действително са били подложени на тежко насилие и при които съдебномедицинската
експертиза ясно е установила сериозни наранявания при децата:
Сексуално насилие - независимо от всичко - да?
Но - има цели проучвания - домовете за деца, например католическите домове за деца или
диаконичните организации, са публично достъпни в мрежата.
Изтеглих няколко души, които са осъзнали за себе си, че почти 90% от децата преди - или тийнейджърите
по-късно - преди да излязат, са увредени по някакъв начин.
Те са или наркомани, или алкохолици, или престъпници.
Те не получават никаква прилична квалификация, никаква, дори прилична квалификация за работа, така че често се оказва,
че след това плащат на държавата, защото са в, в какво ...
Какво се прави с децата в домовете за деца?
Те се съхраняват.
Съотношението на персонала в тях е такова, че ви кара да плачете - да?
Затова и там се правят икономии, всичко се приватизира.
Всички те искат само да печелят.
Затова децата са отложени и не се насърчават.
Това, което казват, са глупости.
Попечителството - голям бизнес
През 2022 г. 121 000 деца живеят в домове за настаняване, а около 86 000 деца - в приемни семейства.
Настаняването в дома струва от 42 000 до 54 000 евро на дете за една година.
За да приемат приемно дете, семействата получават месечна помощ за грижи в размер от 700 до
900 евро в зависимост от възрастта на детето.
Данъкоплатците плащат 4,9 милиарда евро годишно за тези мерки.
Следващият откъс от разговор със служител, който от десетилетия работи в сферата на
благосъстоянието на младежите, илюстрира ситуацията.
Стационарният сектор е този, който носи най-много пари.
В края на краищата можете да видите, че болничните заведения стават все по-разпространени през годините.
Тези, които изхвърлят децата на пазара, са службите за социално подпомагане на младежи.
Да го пуснеш на пазара?
Казвам това съвсем умишлено:
Пуснете го на пазара! Защото това е начинът: става дума за пари, става дума за пари.
И ако службата за социално подпомагане на младежи ми предложи младеж за определена дневна или месечна сума, тогава аз правя
предложение на службата за социално подпомагане на младежи и службата за социално подпомагане на
младежи казва, че приемам или не приемам това предложение.
В крайна сметка това е бизнес.
И в крайна сметка службите за подпомагане на младежта са щастливи, ако имат организация, която да се грижи за младите хора.
Как се справят децата в центровете и дали предприетите там мерки са разумни и полезни за децата, често не се проверява
достатъчно от служителите на службата за младежки грижи.
Неведнъж са излизали наяве скандали за предаване на деца от Германия на приемни семейства и домове в чужбина.
Те не ходят на училище там и другите им дейности не се наблюдават - или контролират.
В този случай финансовият аспект има предимство пред благосъстоянието на детето.
Организацията получава до 5 000 евро на месец за детето от службата за социално подпомагане на младежи.
Ако организацията изпрати детето в приемно семейство в Полша, например, за това трябва да се плащат само 600 евро на месец.
Какво се случва с останалата част от парите, често не се проверява.
Свръхнатоварване в службите за социално подпомагане на младежи
Освен това в повечето служби за социално подпомагане на младежи има недостиг на персонал и служителите са постоянно претоварени.
Затова липсват време и персонал, който да следи за местонахождението и благосъстоянието на децата.
Много социални работници напускат работата си, защото вече не могат да подкрепят начина, по който се работи.
Служител на службата за социално подпомагане на младежи от Берлин по този въпрос:
Просто хората вече не искат да остават тук и не искат да работят при тези условия,
напускат колеги, които са прекалено заети и казват:
Не, за мен това вече не е социална работа в смисъла, в който искам да я върша - и след това да отида някъде другаде.
Това влошава положението.
Остава и въпросът кой ще свърши работата там.
Д-р Христидис, който от години се занимава с незаконни задържания и лично наблюдава много случаи, коментира следното:
А администрацията, т.е. служителите на службата за социално подпомагане на младежи, бих
казал, че те са просто изпълнителни кадри.
И не е нужно да мислите, че там има психолози или социални педагози, както се случваше преди, понякога.
Понякога имаме учителка в детската градина, понякога имаме мотолог, който отговаря за двигателната терапия или нещо подобно.
Хората, които нямат никаква представа - някои от тях. Също и отпадналите от университетите; наистина масово.
Това означава, че те нямат експертен опит, а само официална компетентност, да?
Те получават пари за това.
Този недостиг на персонал означава също така, че вече не може да се гарантира безопасността и съответно
благосъстоянието на децата, които се намират в екзистенциална нужда поради злоупотреба, неглижиране или насилие.
Това ясно показва, че държавата, която от години знае за тези злоупотреби, не е загрижена за децата и тяхното благополучие.
С оглед на напрегнатия бюджет социалният сектор също е заплашен от съкращения на средства в размер на милиони.
В този момент трябва да се подчертае следното:
В домовете има много социални работници и възпитатели, които харесват работата си и са отдадени на нея.
Те са добросърдечни и се фокусират върху децата и тяхното благополучие.
Въпреки това, както бе подробно обяснено по-горе, става все по-невъзможно те да извършват
работата си съвестно и с необходимото внимание и грижа.
Отворена врата за трафик на деца*
Друг аспект, който тук е само накратко описан, е трафикът на деца.
В тази непрозрачна и слабо контролирана система е лесно децата да изчезнат незабелязано.
Доказано е, че това се случва на хиляди деца всяка година.
Тези деца могат да бъдат държани в плен в детски публични домове, както и да бъдат използвани за ритуално насилие.
В институциите и домовете децата често са подвластни на милостта на възпитателите и са напълно зависими.
Това дава възможност за злоупотреби и много скандали вече излязоха наяве.
Става ясно, че високопоставени политици, съдии, полицейски служители и социални
работници често са замесени в злоупотреба с деца.
Вижте други публикувани преди това програми на Kla.TV по тази тема, които са изброени в надписите под програмата.
Заключение Стана ясно, че децата са травмирани и увредени за цял живот в резултат на отвличане на
деца от службите за социално подпомагане на младежи.
В много случаи става дума за печалба и за детето като стока, а не за защитата му и предпазването му от вреда.
Системата прикрива и насърчава тази злоупотреба.
Г-жа Christidis обяснява това по следния начин:
Става дума за това, че образованието се поема от държавата?
Лишават ли се родителите от всички свои права?
През 2002 г. Олаф Шолц заяви пред вестник Die Welt: Искаме да извоюваме въздушен суверенитет над детските легла.
А малко след това е казал: Ние имаме, СДПГ вече е вдигнала въздушния суверенитет над котките.
На прост език това означава, че държавата трябва да оказва възможно най-голямо влияние върху възпитанието на децата.
Родителските права се пренебрегват, а семейството е обект на външна намеса.
Това е в съответствие с програмата за равенство между половете, приета от ООН.
Една от целите тук е да се премахнат правата на родителите върху децата им, за да се наложи
глобален, синхронизиран семеен и социален модел.
Тъй като според джендър идеологията отговорността за възпитанието и благосъстоянието на децата не принадлежи
основно на семейството, а на държавата и нейните институции - училища, младежки центрове, интернати и др.
Въпреки всички скандали и факти, които постоянно изтичат във връзка с отвличането на деца, кражбите на деца и трафика
на деца, от страна на така наречената конституционна държава няма добре обосновани разследвания и разкрития докрай.
Обществените медии също до голяма степен мълчат и не разгласяват скандалите в широк мащаб,
нито пък изискват отговорност от виновните.
Някои взривоопасни и подвеждащи съобщения бяха изтрити от медийните архиви.
Това е редът на деня, за да се спре това?
Многобройните организации, отделни личности като ангажирани лекари, психолози и адвокати, които се борят за правата на децата,
имат ясен отговор на този въпрос: работа с обществеността.
Тези факти трябва да бъдат оповестени публично.
През декември 2023 г. например се проведе симпозиум за пресата, организиран от MWGFD e.V., на тема
Институционални посегателства срещу нашите деца.
Желанието на MWGFD и на всички, които се грижат за благосъстоянието на нашите деца, е този проблем да
бъде поставян на вниманието на всички наши съграждани всеки ден като червена предупредителна светлина.
Всички ние трябва да се погрижим тази информация да бъде разпространена в широк мащаб.
Всички съдии, прокурори, учители, възпитатели и особено лекари трябва да бъдат информирани и призовани да дадат
своя принос за пресушаването на това неописуемо блато.
Заключението трябва да бъде: Времето на мълчанието и криенето е минало - сега са нужни всички.