Níže můžete zhlédnout pořad na téma: Chybné znalecké posudky.
Násilné únosy dětí
Rezidenční péče a její důsledky
Odebírání dětí do péče - velký byznys
Přetížení úřadů pro mládež
Otevřené dveře pro obchodování s dětmi
V roce 2022 bylo v Německu převzato do péče více než 66 000 dětí a mladých lidí.
Byly předány do státní péče a umístěny do pěstounských rodin nebo domovů.
Mezi nimi bylo 28 600 nezletilých uprchlíků bez doprovodu.
Tyto údaje obecně již několik let rostou nebo se drží na podobné úrovni.
Německo je zemí s nejvyšším počtem dětí převzatých do péče v mezinárodním měřítku.
Má Německo skutečně nejnebezpečnější a nejneschopnější rodiče na světě, nebo se za těmito
alarmujícími čísly skrývá něco úplně jiného?
Tento pořad vrhá světlo na temné stránky a přibližuje systém, který stojí za případy opatrovnictví.
Ve většině z 66 000 případů není důvodem únosu dítěte násilí, zanedbávání péče nebo závislost rodičů na alkoholu či drogách.
Většina dětí se dostává do péče, protože jejich rodiče jsou údajně přetíženi.
Dalšími důvody jsou poruchy vazby mezi rodiči a dítětem, nesnášenlivost vazby jednoho z rodičů nebo - rozumějte - v
mnoha případech příliš úzký vztah mezi matkou a dítětem.
V těchto případech má dítě často jednoduše dobrý a harmonický vztah s matkou.
Vadné znalecké posudky
V průběhu převzetí do péče jsou často vypracovávány psychologické soudní zprávy o zákonných zástupcích.
Tyto zprávy jsou důležitým podkladem pro rozhodování příslušných soudců rodinných soudů a v závislosti
na jejich výsledku se rozhoduje o dalším osudu dětí.
Tato hodnocení vždy způsobují velké škody, protože vedou k masivním zásahům do rodiny.
Pro postižené jsou také nákladné.
Rodiče mohou stát až 15 000 eur, a pokud nejsou schopni platit, tak daňového poplatníka.
Celkem se ročně vydělá několik 100 milionů eur.
Tyto posudky často obsahují zjevné vady.
Dr. Andrea Christidisová, psycholožka, soudní znalkyně, forenzní psycholožka a behaviorální terapeutka, která
napsala již více než 1000 znaleckých posudků o posuzování rodiny, uvádí následující prohlášení:
Neměl jsem jediný znalecký posudek, který by skutečně splňoval všechny technické požadavky.
Téměř u všech zjistila závažné nedostatky.
V mnoha případech byla dotyčným rodičům nebo rodičům stanovena diagnóza odborníky po krátkém
rozhovoru, někdy pouze po telefonickém rozhovoru.
Dr. Christidis to vysvětluje:
Bohužel současná právní situace je taková, že znalecké posudky může vypracovávat každý, kdo je jmenován soudcem.
Zda to dokáže, je jiná otázka.
Pokud soudce řekne: Ano, je v tom dobrý, myslím, že je kompetentní, pak může vypracovat znalecký posudek.
Často se uvádí, že i vyškolení psychologové často pracují nevědecky.
U dětí se používá například Rohrschachův skvrnitý test.
Tam vidí skvrny inkoustu a musí popsat, co v nich poznají.
Tyto testy jsou zcela nevhodné jako důkaz u soudu, a přesto jsou uváděny jako podklad pro rozhodnutí o blahu dítěte.
Dr. Christidis říká:
Můžete do něj vložit, co chcete. Jste prostě svobodní.
Záleží na psychice hodnotitele, co v tom vidí on, a ne nutně to, co vidí dítě..
Na tomto nevědeckém a velmi kontroverzním základě lze diagnostikovat jakýkoli výsledek, který si znalec přeje.
Ve většině případů jsou následky fatální.
Rodičům jsou ve zprávách často diagnostikovány nedostatečné rodičovské schopnosti nebo poruchy osobnosti.
To jsou pak důvody pro ztrátu péče a umístění dětí do pěstounských rodin nebo domovů.
Většina lidí si tyto skutečnosti neuvědomuje.
Všechny tyto postupy nejsou přístupné veřejnosti a téměř nikdo k nim nemá přístup.
Násilné únosy dětí a jejich důsledky.
Co může vydání těchto nedostatečných a často přehnaných a chybných zpráv znamenat v praxi pro
dotčené rodiny, je uvedeno níže na příkladech z praxe.
Následující scény mohou být velmi znepokojivé.
Mnoho dětí a jejich rodičů se však s touto krutostí setkává na vlastní kůži.
Proto vás žádáme, abyste neodvraceli zrak a postavili se utrpení dětí a rodin.
Děti jsou slabé a bezmocné, nemají žádnou lobby a nikdo je neslyší.
Pokud se každý z nás na tuto nespravedlnost nepodívá a nezakročí proti ní.
V následujícím případě je matka obviněna z odcizení syna otci dítěte, protože chlapec
sám řekl, že nechce navštěvovat svého otce.
Matce byla následně v důsledku chybného znaleckého posudku diagnostikována porucha osobnosti a péče jí byla odebrána.
Přestože čtyřletý chlapec ležel v posteli s horečkou, byl matce vytržen, jak je vidět níže.
Prarodiče byli toho dne přítomni a scénu natočili na mobilní telefon.
A dcera byla v práci a pak zazvonil zvonek a pak na chodbu vtrhl úřad pro mládež a otec dítěte.
A noha byla vložena do dveří.
Pak se rozhodli, že Eliase převezmou do péče a přestěhují k jeho otci.
A dcera se hned vrátila z práce.
Za chvíli se opět ozval zvonek a přišel zřízenec.
A pak se zřízenec zeptal Eliase: Tvůj otec je u dveří, chce tě vzít s sebou.
A pak se rozplakal a řekl: Ne, já tam nechci jít.
Pak zřízenec opět odešel a řekl, že Elias by měl prozatím zůstat tady a uzdravit se.
A pak přišlo pět nebo šest policistů, teď už ani přesně nevím, a postavili se kolem postele,
kde ležela dcera s Eliasem, a chtěli ho odvést.
My jsme pak s manželkou měli tolik rozumu, že jsme prostě vytáhli mobily a drželi je, abychom něco zdokumentovali.
Auch, au, au. Chci si jen promluvit s otcem dítěte.
Můžeme pro dítě sehnat bundu a boty? Prosím? Bundu a boty pro dítě!
Chtěl bys to dostat?
Pojď sem, Steffi. Pojď sem. Aspoň se rozluč.
Rozlučte se jednou. Řekni jednou sbohem. Řekni sbohem jednou. Pusťte dveře. Pusťte dveře.
Jak dlouho jste tedy neviděl svého syna?
Ano, pak byly čtyři měsíce, kdy jsem ho vůbec neviděla.
V dalším případě byla matka na základě nedostatečného znaleckého posudku křivě obviněna z
poruchy osobnosti, a proto byla zbavena péče.
Její dcera vypráví, jak v půl šesté ráno stojí před dveřmi zaměstnanci úřadu pro mládež v doprovodu
policie a násilím odvádějí jejího sedmiletého syna.
Ano, a když řekneme, že náš bratr nechce jít ven, nechce odejít, pak... Já nechci!.
Jen proto, že někdo tvrdí něco, co není pravda...
Tohle nechci! Nechci tam jít!
Ale nemůžete mě obvinit, že bych dělal něco špatného.
Něco opravdu špatného. Děti někde umírají hlady a nic se neděje.
O mé dítě je dobře postaráno a je odsud odvezeno.
Ne, ale když nechci. Já nechci!
Ale já nechci jít!
Ještě pořád nemůžu dostat z uší ten křik svého syna, když ho táhli ze schodů.
A soused přes ulici si všeho všiml.
Viděla ho, jak se snaží držet rámu dveří, když ho policie odváděla pryč.
A pak ten policista, velmi silný muž, zkroutil mému sedmiletému synovi ruce a odtáhl ho ode mě.
Pak mu přehodila přes rameno a odešla s ním.
A můj syn křičel a křičel a křičel a křičel.
A to z uší nedostaneš.
Možná si myslíte, že jde jen o ojedinělé případy a naprosté výjimky.
Bohužel však mnoho rodičů a dětí takové brutální incidenty hlásí.
Následky těchto traumatických zážitků často zůstávají nevyřešené po celý život.
Úzkost, záchvaty paniky a poruchy vazby jsou jen malým výběrem následků, se kterými se
děti a rodiny obvykle potýkají po zbytek života.
Pro ilustraci uvádíme dvě případové studie:
Když jsem se vrátila, měla jsem velký strach, že tam v určitém okamžiku najdu stát dva lidi nebo muže, kteří mě zase odvedou.
Pak jsem ho šest měsíců doprovázela do školy, seděla jsem vedle něj a ano, dělala jsem vlastně všechno, co si dovedete
představit, abych dítě doprovodila a zbavila ho strachu.
Paulovi byly pouhé dva roky, když byl rodině odebrán.
Přestal mluvit a dodnes má problémy s řečí.
Mnoho dětí také trpí traumatem z vytržení ze známého prostředí.
To vede k nevratným hlubokým zraněním a změnám v chování dětí.
Pokud je rodičům umožněno navštěvovat děti, probíhají tyto návštěvy obvykle pod dohledem.
Na setkání, která jsou obvykle velmi vzácná, se vztahují přísná pravidla.
Rodiče nesmějí projevit žádné city ani mluvit o společné minulosti.
V případě porušení pravidel budou návštěvy zcela zakázány.
Zůstat doma a jeho důsledky
Ačkoli by mělo jít o blaho dětí, pobyt v dětském domově ve většině případů situaci dětí dramaticky zhoršuje.
Ústavní péče má pro děti a mladé lidi často závažné důsledky.
Dalším příkladem je Wakia.
Co udělaly s veselým Wakiou více než tři roky v domě?
Dost mě to změnilo.
Bez ohledu na to, jak milý je člověk, kterého jste právě potkali, byste mu neměli důvěřovat.
To je to, co jsem se z toho naučil.
Dr. Christidis vysvětluje, že se nejedná o ojedinělý případ:
Takže... velmi stručně: dětem se v zařízeních vůbec nepomáhá.
To se může týkat pouze dětí, které byly skutečně vážně zneužity a u kterých soudní lékařství jasně prokázalo vážná zranění:
Sexuální zneužívání - bez ohledu na to, co - ano?
Ale - existují celé studie - dětské domovy, např. katolické dětské domovy nebo diakonické organizace, jsou veřejné na síti.
Stáhl jsem si několik lidí, kteří si sami uvědomili, že téměř 90 % dětí předtím - nebo později
dospívajících - než vyjdou ven, je nějakým způsobem poškozeno.
Jsou to buď narkomani, alkoholici, nebo kriminálníci.
Nedostanou žádnou slušnou kvalifikaci, žádnou, dokonce ani slušnou pracovní kvalifikaci, takže často
nakonec platí státu dodatečně, protože jsou v, v čem ...
Co se dělá s dětmi v dětských domovech?
Jsou uloženy.
Mají takový počet zaměstnanců, že je vám do pláče - ano?
Takže i zde se šetří, vše se privatizuje.
Všichni chtějí jen vydělat.
Děti jsou tedy odloženy a nejsou podporovány.
To, co říkají, je nesmysl.
Péče o děti - velký byznys
V roce 2022 žilo 121 000 dětí v ústavní péči a přibližně 86 000 dětí v pěstounských rodinách.
Ubytování v domově stojí 42 000 až 54 000 eur na dítě na jeden rok.
Za přijetí dítěte do pěstounské péče dostávají rodiny měsíční příspěvek na péči ve výši
700 až 900 eur v závislosti na věku dítěte.
Daňoví poplatníci platí za tato opatření 4,9 miliardy eur ročně.
Situaci ilustruje následující úryvek z rozhovoru s pracovníkem, který pracuje v oblasti péče o mládež již desítky let.
Nejvíce peněz přináší lůžková část.
Nakonec je vidět, že lůžková zařízení se v průběhu let stále více rozšiřují.
Ti, kdo děti takříkajíc házejí na trh, jsou úřady péče o mládež.
Hodit to na trh?
Říkám to zcela záměrně:
Vrhněte ji na trh! Protože tak to prostě je: jde o peníze, jde o peníze.
A když mi úřad pro mládež nabídne mladého člověka za určitou denní nebo měsíční sazbu, tak já udělám nabídku úřadu pro mládež a
úřad pro mládež řekne, že tuto nabídku přijímám nebo nepřijímám.
Je to přece jenom obchod.
A úřady pro mládež jsou nakonec rády, když mají organizaci, která jim mladé lidi odvádí.
Jak se dětem ve střediscích daří a zda jsou tam přijatá opatření pro děti smysluplná a prospěšná,
pracovníci úřadů pro mládež často dostatečně nekontrolují.
Stále znovu se objevují skandály, kdy jsou děti z Německa předávány do pěstounských rodin a domovů v zahraničí.
Nechodily tam do školy a jejich další aktivity nebyly sledovány - ani pod dohledem.
V tomto případě má finanční hledisko přednost před blahem dítěte.
Organizace dostává na dítě od úřadu pro mládež až 5 000 EUR měsíčně.
Pokud organizace pošle dítě například do pěstounské rodiny v Polsku, musí za to platit pouze 600 eur měsíčně.
Co se stane se zbytkem peněz, se často nekontroluje.
Přetížení úřadů pro mládež
Na většině úřadů pro mládež je také nedostatek zaměstnanců a zaměstnanci jsou neustále přetíženi.
Chybí tedy čas a personál, který by sledoval, kde se děti nacházejí a jak se jim daří.
Mnoho sociálních pracovníků odchází ze zaměstnání, protože již nemohou podporovat způsob, jakým je práce vykonávána.
Berlínský úředník pro mládež k tomuto tématu:
Prostě lidé už tady nechtějí zůstat a nechtějí už pracovat v těchto pracovních podmínkách, odcházejí
kolegové, kteří jsou prostě příliš vytížení a říkají:
Ne, pro mě už to není sociální práce v tom smyslu, že bych ji chtěl dělat - a pak jít někam jinam.
Tím se situace ještě zhoršuje.
Otázkou také zůstává, kdo bude tuto práci vykonávat.
Dr. Christidis, který se nezákonným zadržením zabývá již řadu let a osobně dohlíží na mnoho případů, k tomu říká následující:
A administrativa, tedy pracovníci úřadu pro mládež, ti jsou, řekl bych, pouze výkonnými pracovníky.
A nemusíte si myslet, že tam jsou psychologové nebo sociální pedagogové, jak tomu bývalo, občas.
Někdy máme učitelku z mateřské školy, někdy máme motologa, který má na starosti pohybovou terapii nebo něco podobného.
Lidé, kteří nemají vůbec žádnou představu - někteří z nich. A také vysokoškoláci, kteří zanechali studia; opravdu masově.
To znamená, že nemají žádné odborné znalosti, mají pouze úřední kompetence, ano?
Dostávají za to peníze.
Tento nedostatek personálu také znamená, že již nelze zaručit bezpečí, a tedy ani blaho dětí, které se ocitly v
existenční nouzi v důsledku zneužívání, zanedbávání nebo násilí.
To jasně ukazuje, že stát, který o tomto zneužívání ví už léta, se o děti a jejich blaho nezajímá.
Vzhledem k napjaté rozpočtové situaci hrozí nyní i sociálnímu sektoru milionové škrty ve financování.
Na tomto místě je třeba zdůraznit následující:
V domovech je mnoho vychovatelů a pracovníků s mládeží, kteří mají svou práci rádi a jsou jí oddáni.
Jsou dobrosrdeční a zaměřují se na děti a jejich blaho.
Jak je však podrobně vysvětleno výše, je pro ně stále nemožnější vykonávat svou práci svědomitě a s potřebnou péčí a pozorností.
Otevřené dveře pro obchodování s dětmi*
Dalším aspektem, který je zde jen stručně nastíněn, je obchodování s dětmi.
V tomto neprůhledném a málo kontrolovaném systému je snadné nechat děti nepozorovaně zmizet.
To se prokazatelně stává tisícům dětí ročně.
Tyto děti mohou být drženy v zajetí v dětských nevěstincích a také využívány k rituálnímu zneužívání.
V ústavech a domovech jsou děti často vydány na milost a nemilost vychovatelům a jsou zcela závislé.
To otevírá prostor pro zneužití a na světlo světa již vyšlo mnoho skandálů.
Ukázalo se, že do zneužívání dětí jsou často zapojeni vysoce postavení politici, soudci, policisté a sociální pracovníci.
Podívejte se na další dříve publikované pořady Kla.TV na toto téma, které jsou uvedeny v titulcích pod pořadem.
Závěr Ukázalo se, že děti jsou v důsledku únosů dětí úřady péče o mládež traumatizovány a poškozeny na celý život.
V mnoha případech jde o zisk a dítě jako zboží, nikoli o jeho ochranu a ochranu před újmou.
Systém toto zneužívání kryje a podporuje.
Paní Christidisová to vysvětluje takto:
Jde o převzetí školství státem?
Jsou rodiče zbaveni všech svých práv?
V roce 2002 řekl Olaf Scholz deníku Die Welt: Chceme si vybojovat vzdušnou suverenitu nad dětskými postýlkami.
A krátce nato řekl: Máme, SPD už zvedla leteckou suverenitu nad postýlkami.
Jednoduše řečeno to znamená, že stát má co největší vliv na výchovu dětí.
Rodičovská práva nejsou respektována a do rodiny je zasahováno zvenčí.
To je v souladu s genderovou agendou přijatou OSN.
Jedním z cílů je zrušit práva rodičů na děti a prosadit globální synchronizovaný rodinný a sociální model.
Podle genderové ideologie totiž odpovědnost za výchovu a blaho dětí nenáleží primárně rodině, ale státu a
jeho institucím, školám, domovům mládeže, internátům atd.
Navzdory všem skandálům a skutečnostem, které neustále prosakují v souvislosti s únosy dětí, krádežemi dětí a
obchodováním s nimi, nedochází ze strany tzv. ústavního státu k žádnému fundovanému vyšetřování a odhalování až na půdu.
Veřejnoprávní média také většinou mlčí a skandály ve velkém měřítku nezveřejňují ani nepožadují odpovědnost od pachatelů.
Některé výbušné a zavádějící zprávy byly z mediálních archivů vymazány.
Takže co je na pořadu dne, aby se to zastavilo?
Řada organizací, jednotlivců, jako jsou angažovaní lékaři, psychologové a právníci, kteří se zasazují o
práva dětí, na to má jasnou odpověď: práce s veřejností.
Tyto skutečnosti musí být zveřejněny.
V prosinci 2023 se například konalo tiskové sympozium pořádané MWGFD e.V. na téma Institucionální útoky na naše děti.
Přáním MWGFD a všech, kterým záleží na blahu našich dětí, je, aby na tento problém byli všichni naši spoluobčané
upozorňováni každý den jako na červené výstražné světlo.
Všichni musíme zajistit, aby se tyto informace šířily ve velkém měřítku.
Zejména všichni soudci, státní zástupci, učitelé, vychovatelé a lékaři musí být informováni a
vyzváni, aby přispěli k vysušení této nevýslovné bažiny.
Závěr musí být následující: Čas mlčení a skrývání se skončil, nyní je potřeba každého.