Az alábbiakban egy műsort láthatnak a következő témában: Hibás szakértői vélemények
Erőszakos gyermekrablás
A bentlakásos gondozás és annak következményei
Gyermekek gondozásba vétele - nagy üzlet
Túlterhelés az ifjúságvédelmi hivatalokban
Nyitott kapu a gyermekkereskedelem előtt
2022-ben több mint 66 000 gyermeket és fiatalt vettek gondozásba Németországban.
Állami gondozásba kerültek, és nevelőszülőknél vagy otthonokban helyezték el őket.
Ezek között 28 600 kísérő nélküli kiskorú menekült volt.
Ezek a számok általában évek óta emelkednek, vagy hasonló szinten maradnak.
Nemzetközi szinten Németországban van a legtöbb gondozásba vett gyermek.
Tényleg Németországban vannak a legveszélyesebb és leginkompetensebb szülők a világon, vagy ezek a
riasztóan magas számok valami egészen mást takarnak?
Ez a műsor fényt derít a sötétségre, és közelebbről megvizsgálja a gondnokság alá helyezési ügyek mögött álló rendszert.
A 66 000 eset többségében a gyermekrablás oka nem az erőszak, az elhanyagolás vagy a szülők alkohol- vagy drogfüggősége.
A legtöbb gyermeket azért veszik gondozásba, mert szüleik állítólag túlterheltek.
Más okok a szülők és a gyermek közötti kötődési zavarok, az egyik szülő kötődési intoleranciája vagy - ezt kapd ki -
sok esetben a túl szoros kapcsolat anya és gyermeke között.
Ezekben az esetekben a gyermeknek gyakran egyszerűen jó és harmonikus kapcsolata van az anyával.
Hibás szakértői jelentések
A gondnokság alá helyezés során gyakran készülnek pszichológiai bírósági jelentések a törvényes gyámokról.
Ezek a jelentések fontos ítélkezési alapot jelentenek az illetékes családjogi bírák számára, és az
eredménytől függően dől el a gyermekek további sorsa.
Ezek az értékelések mindig nagy károkat okoznak, mivel masszív beavatkozáshoz vezetnek a családban.
Az érintettek számára is költségesek.
Ezek akár 15 000 euróba is kerülhetnek a szülőknek, és ha nem tudnak fizetni, akkor az adófizetőknek.
Összesen több 100 millió eurót keresnek évente.
Ezek az értékelések gyakran nyilvánvaló hibákat tartalmaznak.
Dr. Andrea Christidis pszichológus, szakértő, igazságügyi pszichológus és viselkedésterapeuta, aki több
mint 1000 szakértői jelentést írt a családfelmérésekről, a következő nyilatkozatot teszi:
Egyetlen olyan szakvéleményt sem kaptam, amely valóban megfelelt volna az összes műszaki követelménynek.
Szinte mindegyikben súlyos hibákat talált.
Sok esetben az érintett szülőket vagy szülőket a szakértők rövid beszélgetések, néha csak
telefonbeszélgetések után diagnosztizálták.
Dr. Christidis elmagyarázza ezt:
Sajnos a jelenlegi jogi helyzet olyan, hogy bárki, akit a bíró kijelöl, készíthet szakértői jelentést.
Hogy képes-e rá, az egy másik kérdés.
Ha a bíró azt mondja: Igen, ért hozzá, szerintem kompetens, akkor elkészítheti a szakértői jelentéseket.
Gyakran megjegyzik, hogy még a képzett pszichológusok is gyakran tudománytalanul dolgoznak.
Például a Rohrschach-féle blot-tesztet használják a gyerekeknél.
Ott tintapacákat látnak, és le kell írniuk, hogy mit ismernek fel bennük.
Az ilyen tesztek teljesen alkalmatlanok bizonyítékként a bíróságon, mégis a gyermek
jólétéről szóló döntés alapjaként hivatkoznak rájuk.
Dr. Christidis azt mondja:
Bármit beletehetsz, amit csak akarsz. Egyszerűen szabad vagy.
Az értékelő pszichéjétől függ, hogy mit lát benne, és nem feltétlenül attól, hogy mit lát a gyermek.
A szakértő által kívánt bármilyen eredmény diagnosztizálható ezen a tudománytalan és erősen ellentmondásos alapon.
A legtöbb esetben a következmények végzetesek.
A szülőknél a jelentésekben gyakran diagnosztizálják a szülői készségek hiányát vagy személyiségzavarokat.
Ezek az okai a felügyeleti jog elvesztésének és a gyermekek nevelőszülőknél vagy nevelőotthonokban történő elhelyezésének.
A legtöbb ember nincs tisztában ezekkel a tényekkel.
Mindezek az eljárások nem nyilvánosak, és szinte senki sem fér hozzá ezekhez a folyamatokhoz.
Az erőszakos gyermekrablás és annak következményei
Az alábbiakban esettanulmányok segítségével mutatjuk be, hogy mit jelenthet a gyakorlatban az érintett családok számára ezeknek
a nem megfelelő, gyakran túlzó és téves jelentéseknek a kiadása.
A következő jelenetek nagyon felkavaróak lehetnek.
Sok gyermek és szüleik azonban saját bőrükön tapasztalják meg ezt a kegyetlenséget.
Ezért arra kérjük Önöket, hogy ne nézzenek félre, és nézzenek szembe a gyermekek és családok szenvedésével.
A gyerekek gyengék és tehetetlenek, nincs érdekérvényesítő képességük, és senki sem hallgatja meg őket.
Hacsak mindannyian nem nézünk oda és nem lépünk fel ez ellen az igazságtalanság ellen.
Az alábbi esetben az anyát azzal vádolják, hogy elidegenítette fiát a gyermek apjától, mert a fiú
maga mondta, hogy nem akarja meglátogatni az apját.
Az anyánál ezután egy téves szakértői vélemény eredményeként személyiségzavart
diagnosztizáltak, és a felügyeleti jogot megvonták tőle.
Bár a 4 éves kisfiú lázasan feküdt az ágyban, elragadták az édesanyjától, ahogy az alább látható.
A nagyszülők aznap jelen voltak, és mobiltelefonjukkal lefilmezték a jelenetet.
És a lánya dolgozott, és akkor megszólalt a csengő, majd az ifjúságvédelmi hivatal és a gyermek apja berontott a folyosóra.
És egy lábat tettek be az ajtón.
Aztán meghozták a döntést, és Eliast gondozásba vették, és az apjához költöztették.
A lánya pedig rögtön hazajött a munkából.
Nem sokkal később ismét megszólalt a csengő, és jött a végrehajtó.
És akkor a végrehajtó megkérdezte Eliast: Apád az ajtóban van, most akar téged magával vinni.
Aztán elkezdett sírni, és azt mondta: Nem, nem akarok odamenni.
Aztán a végrehajtó ismét elment, és azt mondta, hogy Eliasnak egyelőre itt kell maradnia, hogy jobban legyen.
És akkor öt vagy hat rendőr - most már nem is tudom pontosan megmondani - jött, és körbeállták az ágyat,
ahol a lánya feküdt Eliasszal, és el akarták vinni őt.
A feleségemnek és nekem akkor volt annyi lélekjelenlétünk, hogy egyszerűen elővettük a mobiltelefonjainkat,
és felemeltük őket, hogy dokumentáljunk valamit.
Aú, áú, áú. Csak a gyermek apjával akarok beszélni.
Kaphatnánk egy kabátot és cipőt a gyereknek? Kérem? Kabátot és cipőt a gyereknek!
Szeretné ezt megkapni?
Gyere ide, Steffi. Gyere ide. Legalább búcsúzz el.
Búcsúzz el egyszer. Búcsúzz el egyszer. Búcsúzz el egyszer. Engedd el az ajtót. Engedd el az ajtót.
Akkor mióta nem látta a fiát?
Igen, aztán volt négy hónap, amikor egyáltalán nem láttam őt. Igen, aztán volt négy hónap, amikor egyáltalán nem láttam őt.
A következő esetben az anyát egy nem megfelelő szakértői vélemény alapján tévesen vádolták meg
személyiségzavarral, és így megfosztották a felügyeleti jogától.
A lánya filmre veszi, ahogy reggel fél hatkor az ifjúságvédelmi hivatal munkatársai a rendőrség kíséretében az
ajtó elé állnak, és erőszakkal elviszik a 7 éves fiát.
Igen, és ha azt mondjuk, hogy a testvérünk nem akar kimenni, nem akar elmenni, akkor ... Én nem akarok!
Csak azért, mert valaki olyasmit állít, ami nem igaz...
Nem akarom ezt! Nem akarok menni!
De nem vádolhatsz azzal, hogy valami rosszat tettem.
Valami nagyon rosszat. Gyerekek éhen halnak valahol, és semmi sem történik.
A gyermekemre jól vigyáznak, és elviszik innen.
Nem, de ha nem akarom. Nem akarok!
De én nem akarok menni!
Még mindig nem tudom kiverni a fülemből a fiam sikolyát, amikor lerángatták a lépcsőn.
És a szemközti szomszéd mindent észrevett.
Látta, hogy a férfi az ajtókeretbe próbált kapaszkodni, amikor a rendőrök elhurcolták.
És akkor ez a rendőr, egy nagyon erős férfi, kicsavarta a hétéves kisfiam karját, és elrántotta tőlem.
Aztán átvetette magát a vállán, és elment vele.
És a fiam sikoltozott és sikoltozott és sikoltozott és sikoltozott.
És ezt nem tudod kiverni a füledből.
Azt gondolhatnánk, hogy ezek csak elszigetelt esetek és az abszolút kivételek.
Sajnos azonban sok szülő és gyermek számol be ilyen brutális esetekről.
E traumatikus élmények következményei gyakran egy életen át megoldatlanok maradnak.
A szorongás, a pánikrohamok és a kötődési zavarok csak egy kis válogatása azoknak a következményeknek, amelyekkel a gyermekeknek
és a családoknak általában egész életükben küzdeniük kell.
Két esettanulmányt mutatunk be ennek illusztrálására:
Amikor visszatértem, nagyon féltem, hogy egyszer csak ott áll két ember vagy férfi, akik megint csak elvisznek.
Aztán hat hónapig elkísértem az iskolába, mellette ültem, és igen, tulajdonképpen mindent megtettem, amit csak el lehet
képzelni, hogy elkísérjem a gyereket, és elvegyem a félelmét.
Paul mindössze kétéves volt, amikor elvették a családjától.
Abbahagyta a beszédet, és még ma is beszédproblémái vannak.
Sok gyermek is szenved attól a traumától, hogy elszakítják őket megszokott környezetüktől.
Ez visszafordíthatatlanul mély sérülésekhez és viselkedésbeli változásokhoz vezet a gyermekeknél.
Ha ezután a szülők látogathatják a gyermekeket, akkor ezekre a látogatásokra általában felügyelet mellett kerül sor.
A találkozókra szigorú szabályok vonatkoznak, amelyek általában nagyon ritkák.
A szülők nem mutathatnak ki semmilyen érzést, és nem beszélhetnek a közös múltjukról.
A szabályok megszegése esetén a látogatásokat teljesen kitiltják.
Az otthonmaradás és annak következményei
Miközben elvileg a gyermekek jólétéről van szó, a gondozóotthonban való tartózkodás a legtöbb
esetben drámaian rontja a gyermekek helyzetét.
A bentlakásos gondozás gyakran súlyos következményekkel jár a gyermekek és fiatalok számára.
Wakia egy másik példa erre.
Mit tett a több mint három év az otthonban a vidám Wakiával?
Eléggé megváltoztatott.
Nem számít, hogy mennyire kedves valaki, akivel most találkoztál, még mindig nem szabad igazán bíznod benne.
Ezt tanultam belőle.
Dr. Christidis elmagyarázza, hogy ez nem egyedi eset:
Tehát... nagyon röviden: a gyerekeket egyáltalán nem segítik a létesítményekben.
Ez csak olyan gyermekek esetében fordulhat elő, akiket valóban súlyosan bántalmaztak, és ahol az igazságügyi orvostudomány
egyértelműen megállapította a gyermekek súlyos sérüléseit:
Szexuális visszaélés - nem számít, hogy mi - igen?
De a - vannak egész tanulmányok - a gyermekotthonok, pl. a katolikus gyermekotthonok vagy
a diakóniai szervezetek nyilvánosak a neten.
Letöltöttem néhányat, akik maguk is rájöttek, hogy a gyerekek - vagy később a tinédzserek - majdnem
90%-a, mielőtt kiderülne, hogy valamilyen módon sérült.
Vagy drogfüggők, alkoholisták vagy bűnözők.
Nem kapnak semmilyen tisztességes képesítést, semmit, még egy tisztességes munkahelyi képesítést sem, így aztán gyakran
az államnak kell fizetniük utána, mert benne vannak, miben ...
Mit csinálnak a gyermekotthonokban a gyerekekkel?
Ezeket tárolják.
Olyan a létszámarányuk, hogy sírva fakadsz - igen?
Tehát ott is megtakarításokat érnek el, mindent privatizálnak.
Mindannyian csak profitot akarnak termelni.
Így a gyerekeket várakoztatják, és nem bátorítják őket.
Az egész egy nagy baromság, amit mondanak.
Gondozás - nagy üzlet
2022-ben 121 000 gyermek élt bentlakásos gondozásban, és mintegy 86 000 gyermek nevelőszülőknél.
Az otthonban való elhelyezés gyermekenként 42 000-54 000 euróba kerül egy évre.
A nevelt gyermek befogadásáért a családok a gyermek életkorától függően havi 700 és 900
euró közötti összegű gondozási támogatást kapnak.
Az adófizetők évente 4,9 milliárd eurót fizetnek ezekért az intézkedésekért.
A következő részlet egy olyan alkalmazottal folytatott beszélgetésből, aki évtizedek óta dolgozik
az ifjúságvédelemben, jól szemlélteti a helyzetet.
A fekvőbeteg-ellátás az a terület, amely a legtöbb pénzt hozza.
Úgy értem, a nap végén láthatjuk, hogy a fekvőbeteg-ellátó intézmények az évek során egyre jobban elterjedtek.
Akik a gyerekeket úgymond piacra dobják, azok az ifjúságvédelmi hivatalok.
Dobd a piacra?
Ezt szándékosan mondom:
Dobd a piacra! Mert ez így van: a pénzről szól, a pénzről szól.
És ha az ifjúságvédelmi hivatal felajánl egy fiatalt egy bizonyos napi vagy havi díjért, akkor én teszek egy ajánlatot az
ifjúságvédelmi hivatalnak, és az ifjúságvédelmi hivatal azt mondja, hogy elfogadom vagy nem fogadom el ezt az ajánlatot.
Végül is ez egy üzlet.
Az ifjúságvédelmi hivatalok pedig végső soron örülnek, ha van egy szervezet, amely leveszi a kezükről a fiatalokat.
Az ifjúságvédelmi hivatal munkatársai gyakran nem ellenőrzik kellőképpen, hogy a gyermekek hogyan érzik
magukat a központokban, és hogy az ott hozott intézkedések ésszerűek és hasznosak-e a gyermekek számára.
Újra és újra botrányok láttak napvilágot azzal kapcsolatban, hogy Németországból származó gyermekeket
adtak át külföldi nevelőcsaládoknak és otthonoknak.
Nem jártak oda iskolába, és egyéb tevékenységeiket nem ellenőrizték - vagy felügyelték.
Ebben az esetben a pénzügyi szempontok elsőbbséget élveznek a gyermek jólétével szemben.
A szervezet havonta legfeljebb 5000 eurót kap a gyermek után az ifjúságvédelmi hivataltól.
Ha a szervezet a gyermeket például lengyelországi nevelőszülőkhöz küldi, akkor havonta csak 600 eurót kell fizetni.
Azt, hogy mi történik a többi pénzzel, gyakran nem ellenőrzik.
Túlterheltség az ifjúságvédelmi hivatalokban
A legtöbb ifjúságvédelmi hivatalban munkaerőhiány van, és az alkalmazottak folyamatosan túlterheltek.
Így nincs elég idő és személyzet a gyermekek hollétének és jólétének ellenőrzésére.
Sok szociális munkás azért mond fel, mert nem tudja tovább támogatni a munkavégzés módját.
Egy berlini ifjúságvédelmi felelős erről a témáról:
Egyszerűen arról van szó, hogy az emberek már nem akarnak itt maradni, és nem akarnak tovább ilyen
munkakörülmények között dolgozni, olyan kollégák távoznak, akik egyszerűen túl elfoglaltak, és azt mondják:
Nem, számomra ez már nem szociális munka abban az értelemben, hogy ezt akarom csinálni - és aztán elmegyek máshová.
Ez tovább súlyosbítja a helyzetet.
Az is kérdéses, hogy ki fogja ott a munkát elvégezni.
Dr. Christidis, aki évek óta foglalkozik jogellenes fogva tartásokkal és személyesen felügyel
számos esetet, a következőképpen nyilatkozik:
És az adminisztráció, azaz az ifjúságvédelmi hivatal munkatársai, azt mondanám, hogy ők csupán végrehajtók.
És nem kell azt gondolni, hogy ott pszichológusok vagy szociálpedagógusok vannak, mint
ahogyan régebben, néha-néha alkalmanként voltak.
Néha van egy óvónőnk, néha van egy motológusunk, aki a mozgásterápiáért vagy valami hasonlóért felelős.
Olyan emberek, akiknek fogalmuk sincs - néhányuknak. Valamint az egyetemről lemorzsolódók; tömegesen.
Ez azt jelenti, hogy nincs szaktudásuk, csak hivatalos hatáskörük van, igaz?
Ezért pénzt kapnak.
Ez a létszámhiány azt is jelenti, hogy a bántalmazás, elhanyagolás vagy erőszak miatt egzisztenciális szükséghelyzetbe került
gyermekek biztonsága és ezáltal jóléte már nem garantálható.
Ez világosan mutatja, hogy az állam, amely évek óta tudott ezekről a visszaélésekről, nem törődik a gyerekekkel és jólétükkel.
A szűkös költségvetési helyzetre való tekintettel a szociális ágazatot is milliós
nagyságrendű finanszírozáscsökkentés fenyegeti.
Ezen a ponton a következőket kell hangsúlyozni:
Az otthonokban sok olyan ifjúságsegítő és nevelő dolgozik, akik szeretik a munkájukat és elkötelezettek.
Jószívűek, és a gyermekekre és jólétükre összpontosítanak.
Amint azonban a fentiekben részletesen kifejtettük, egyre inkább lehetetlenné válik számukra, hogy munkájukat lelkiismeretesen
és a szükséges gondossággal és odafigyeléssel végezzék.
Nyitott kapuk a gyermekkereskedelem előtt*
Egy másik, itt csak röviden vázolt szempont a gyermekkereskedelem.
Ebben az átláthatatlan és alig ellenőrzött rendszerben könnyű észrevétlenül eltüntetni a gyerekeket.
Ez bizonyítottan évente több ezer gyermekkel történik meg.
Ezeket a gyermekeket gyermekbordélyházakban tartják fogva, és rituális bántalmazásra is felhasználhatják őket.
Az intézményekben és otthonokban a gyermekek gyakran ki vannak szolgáltatva a gondozóknak, és teljesen függnek tőlük.
Ez megnyitja az ajtót a visszaélések előtt, és már számos botrány látott napvilágot.
Világossá vált, hogy magas rangú politikusok, bírák, rendőrök és szociális munkások gyakran érintettek a gyermekbántalmazásban.
Lásd a Kla.TV korábban közzétett más, e témában készült műsorát, amelyek a műsor alatti kreditpontok között találhatók.
Következtetés Világossá vált, hogy az ifjúságvédelmi hivatalok által elkövetett gyermekrablások következtében
a gyermekek traumatizálódnak és egy életre károsodnak.
Sok esetben a profitról és a gyermekről mint árucikkről van szó, nem pedig a gyermek
védelméről és a bántalmaktól való megóvásáról.
A rendszer eltussolja és bátorítja ezt a visszaélést.
Christidis asszony ezt a következőképpen magyarázza:
Arról van szó, hogy az oktatást átveszi az állam?
A szülőket megfosztják minden joguktól?
Olaf Scholz még 2002-ben a Die Welt című lapnak azt mondta: Meg akarjuk hódítani a légi szuverenitást a gyermekágyak felett.
És nem sokkal később azt mondta: Mi már, az SPD már felemelte a légifölényt a kiságyak fölé.
Egyszerűbben fogalmazva ez azt jelenti, hogy az államnak a lehető legnagyobb befolyása van a gyermekek nevelésére.
A szülői jogokat figyelmen kívül hagyják, és a családba kívülről avatkoznak be.
Ez összhangban van az ENSZ által elfogadott nemek közötti esélyegyenlőségi menetrenddel.
Ennek egyik célja a szülők gyermekeik feletti jogainak eltörlése, hogy egy globális,
szinkronizált családi és társadalmi modellt érvényesítsenek.
A gender-ideológia szerint ugyanis a gyermekek neveléséért és jólétéért való felelősség elsősorban nem a
családé, hanem az államé és annak intézményeié, iskoláké, ifjúsági központoké, bentlakásos iskoláké stb.
A gyermekrablással, gyermeklopással és gyermekkereskedelemmel kapcsolatban folyamatosan kiszivárgó botrányok és
tények ellenére az úgynevezett jogállam részéről nem történtek megalapozott vizsgálatok és feltárások a földig.
A közmédia is nagyrészt hallgat, és sem a botrányokat nem hozza nyilvánosságra széles körben, sem
az elkövetők felelősségre vonását nem követeli.
Néhány robbanásveszélyes és félrevezető jelentést töröltek a média archívumából.
Szóval mi a parancs, hogy ezt megállítsuk?
Számos szervezetnek, elkötelezett orvosoknak, pszichológusoknak és jogászoknak, akik a gyermekek jogaiért
kampányolnak, egyértelmű válasza van erre: a PR-munka.
Ezeket a tényeket nyilvánosságra kell hozni.
2023 decemberében például az MWGFD e.V. sajtószimpóziumot szervezett A gyermekeinket ért intézményi támadások témában.
Az MWGFD és mindazok kívánsága, akiknek fontos a gyermekeink jóléte, hogy erre a kérdésre minden nap felhívjuk
polgártársaink figyelmét, mint egy piros figyelmeztető lámpára.
Mindannyiunknak gondoskodnunk kell arról, hogy ez az információ széles körben elterjedjen.
Minden bírót, ügyészt, tanárt, pedagógust és különösen orvost tájékoztatni kell, és fel kell szólítani őket, hogy tegyék
meg a magukét ennek a kimondhatatlan mocsárnak a lecsapolásáért.
A következtetésnek így kell lennie: A hallgatás és a meghunyászkodás ideje lejárt - most mindenkire szükség van.