Nižšie si môžete pozrieť program o: Chybných znaleckých posudkoch
Násilný únos dieťaťa
Rezidenčná starostlivosť a jej dôsledky
Odoberanie detí do starostlivosti - veľký biznis
Preťaženie na úradoch starostlivosti o mládež
Otvorené dvere pre obchodovanie s deťmi
V roku 2022 bolo v Nemecku prijatých do starostlivosti viac ako 66 000 detí a mladých ľudí.
Boli odovzdané do štátnej starostlivosti a umiestnené do pestúnskych rodín alebo domovov.
Medzi nimi bolo 28 600 maloletých utečencov bez sprievodu.
Tieto čísla vo všeobecnosti už roky stúpajú alebo zostávajú na podobnej úrovni.
Nemecko je krajinou s najvyšším počtom detí prevzatých do starostlivosti v medzinárodnom meradle.
Má Nemecko naozaj najnebezpečnejších a najnekompetentnejších rodičov na svete, alebo sa za
týmito alarmujúcimi číslami skrýva niečo úplne iné?
Táto relácia vrhá svetlo na temnotu a približuje systém, ktorý sa skrýva za prípadmi opatrovníctva.
Vo väčšine zo 66 000 prípadov nie je dôvodom únosu dieťaťa násilie, zanedbávanie
alebo závislosť rodičov od alkoholu či drog.
Väčšina detí sa dostáva do starostlivosti, pretože ich rodičia sú údajne preťažení.
Ďalšími dôvodmi sú poruchy pripútania medzi rodičmi a dieťaťom, intolerancia pripútania jedného z rodičov alebo - rozumej - v
mnohých prípadoch príliš blízky vzťah medzi matkou a dieťaťom.
V týchto prípadoch má dieťa často jednoducho dobrý a harmonický vzťah s matkou.
Chybné znalecké posudky
V priebehu prevzatia do starostlivosti sa často vypracúvajú psychologické súdne správy o zákonných zástupcoch.
Tieto správy sú dôležitým podkladom pre rozhodovanie príslušných sudcov rodinných súdov a v
závislosti od ich výsledku sa rozhoduje o ďalšom osude detí.
Tieto hodnotenia vždy spôsobujú veľké škody, pretože vedú k masívnym zásahom do rodiny.
Pre postihnutých sú tiež nákladné.
Rodičov môžu stáť až 15 000 eur a v prípade, že nie sú schopní ich zaplatiť, daňového poplatníka.
Celkovo sa ročne zarobí niekoľko 100 miliónov eur.
Tieto posudky často obsahujú zjavné chyby.
Dr. Andrea Christidisová, psychologička, súdna znalkyňa, forenzná psychologička a behaviorálna terapeutka, ktorá
napísala už viac ako 1000 znaleckých posudkov o posudzovaní rodiny, uvádza toto vyhlásenie:
Nemal som ani jeden znalecký posudok, ktorý by skutočne spĺňal všetky technické požiadavky.
Takmer u všetkých zistila závažné nedostatky.
V mnohých prípadoch boli rodičia alebo dotknutí rodičia diagnostikovaní odborníkmi po krátkych
rozhovoroch, niekedy len po telefonických rozhovoroch.
Dr. Christidis to vysvetľuje:
Žiaľ, súčasná právna situácia je taká, že znalecké posudky môže vypracovať každý, kto je určený sudcom.
Či to dokáže, je iná otázka.
Ak sudca povie: Áno, je v tom dobrý, myslím, že je kompetentný, potom môže vypracovať znalecké posudky.
Často sa uvádza, že aj vyškolení psychológovia často pracujú nevedecky.
Pri deťoch sa používa napríklad Rohrschachov škvrnitý test.
Tam vidia škvrny atramentu a musia opísať, čo v nich rozpoznávajú.
Takéto testy sú úplne nevhodné ako dôkaz na súde, a napriek tomu sa uvádzajú ako základ pre rozhodnutie o blahu dieťaťa.
Dr Christidis hovorí:
Môžete do nej vložiť, čo chcete. Ste jednoducho slobodní.
Záleží na psychike hodnotiteľa, čo v ňom vidí, a nie nevyhnutne to, čo vidí dieťa.
Na tomto nevedeckom a veľmi kontroverznom základe možno diagnostikovať akýkoľvek výsledok, ktorý si odborník želá.
Vo väčšine prípadov sú následky fatálne.
Rodičom sa v správach často diagnostikujú nedostatočné rodičovské zručnosti alebo poruchy osobnosti.
To sú potom dôvody straty starostlivosti a umiestnenia detí do náhradných rodín alebo domovov.
Väčšina ľudí si tieto skutočnosti neuvedomuje.
Všetky tieto postupy nie sú prístupné verejnosti a takmer nikto k nim nemá prístup.
Násilné únosy detí a ich dôsledky
Čo môže vydávanie týchto neadekvátnych a často prehnaných a chybných správ znamenať v praxi pre
dotknuté rodiny, ilustrujeme ďalej na prípadových štúdiách.
Nasledujúce scény môžu byť veľmi znepokojujúce.
Mnohé deti a ich rodičia sa však s touto krutosťou stretávajú na vlastnej koži.
Preto vás prosíme, aby ste neodvracali zrak a postavili sa utrpeniu detí a rodín.
Deti sú slabé a bezmocné, nemajú žiadnu lobby a nikto ich nepočuje.
Pokiaľ sa každý z nás nepozrie na túto nespravodlivosť a nezačne proti nej konať.
V nasledujúcom prípade je matka obvinená z toho, že odcudzila svojho syna otcovi dieťaťa, pretože
chlapec sám povedal, že nechce navštevovať svojho otca.
Matke bola následne na základe chybného znaleckého posudku diagnostikovaná porucha
osobnosti a opatrovníctvo jej bolo odobraté.
Hoci 4-ročný chlapec ležal v posteli s horúčkou, matke ho vytrhli, ako vidno nižšie.
Starí rodičia boli v ten deň prítomní a scénu natočili na mobilné telefóny.
A dcéra bola v práci a potom zazvonil zvonček a potom na chodbu vtrhol úrad pre mládež a otec dieťaťa.
A noha bola vložená do dverí.
Potom sa rozhodli, že Eliasa zoberú do opatery a presťahujú k jeho otcovi.
A dcéra sa hneď vrátila z práce.
O chvíľu sa zvonček ozval znova a prišiel exekútor.
A potom sa exekútor opýtal Eliasa: Tvoj otec je za dverami, chce ťa vziať so sebou.
Potom sa rozplakal a povedal: Nie, ja tam nechcem ísť.
A potom súdny vykonávateľ opäť odišiel a povedal, že Elias by mal zatiaľ zostať tu a liečiť sa.
A potom prišlo päť alebo šesť policajtov, teraz to ani neviem presne povedať, a postavili sa okolo
postele, kde ležala dcéra s Eliasom, a chceli ho odviesť.
Potom sme s manželkou vytiahli mobily a podržali ich, aby sme niečo zdokumentovali.
Ouch, ouch, ouch. Chcem sa len porozprávať s otcom dieťaťa.
Môžeme dieťaťu kúpiť bundu a topánky? Prosím? Bundu a topánky pre dieťa!
Chceš si to kúpiť?
Poď sem, Steffi. Poď sem. Aspoň sa rozlúč.
Rozlúčte sa raz. Rozlúčte sa raz. Rozlúčte sa raz. Pustite dvere. Pustite dvere.
Ako dlho ste teda nevideli svojho syna?
Áno, potom boli štyri mesiace, počas ktorých som ho vôbec nevidela.
V ďalšom prípade bola matka neprávom obvinená z poruchy osobnosti na základe neadekvátneho
znaleckého posudku, a preto bola zbavená opatrovníctva.
Jej dcéra natočila, ako o pol šiestej ráno stoja pred dverami zamestnanci úradu pre mládež v sprievode
polície a násilím odvádzajú jej sedemročného syna.
Áno, a ak povieme, že náš brat nechce ísť von, nechce odísť, potom... Ja nechcem!
Len preto, že niekto tvrdí niečo, čo nie je pravda...
Ja to nechcem! Nechcem ísť!
Ale nemôžeš ma obviniť z toho, že by som robil niečo zlé.
Niečo naozaj zlé. Deti niekde umierajú od hladu a nič sa nedeje.
O moje dieťa je dobre postarané a je odtiaľto odvezené.
Nie, ale ak nechcem. Nechcem!
Ale ja nechcem ísť!
Ešte stále nemôžem dostať z uší ten krik môjho syna, keď ho ťahali dole schodmi.
A sused cez cestu si všetko všimol.
Videla, ako sa snažil držať rámu dverí, keď ho polícia odvliekla.
A potom tento policajt, veľmi silný muž, vykrútil môjmu malému sedemročnému synovi ruky a odtiahol ho odo mňa.
Potom mu hodila cez plece a odišla s ním.
A môj syn kričal a kričal a kričal a kričal.
A to sa nedá dostať z uší.
Možno si myslíte, že ide len o ojedinelé prípady a absolútnu výnimku.
Žiaľ, mnoho rodičov a detí takéto brutálne incidenty hlási.
Následky týchto traumatických zážitkov často zostávajú nevyriešené po celý život.
Úzkosť, záchvaty paniky a poruchy pripútanosti sú len malým výberom dôsledkov, s ktorými deti a
rodiny zvyčajne musia bojovať do konca života.
Na ilustráciu uvádzame dve prípadové štúdie:
Keď som sa vrátil, veľmi som sa bál, že v istom momente tam nájdem stáť dvoch ľudí alebo mužov, ktorí ma opäť odvedú.
Potom som ho šesť mesiacov sprevádzala do školy, sedela som vedľa neho a áno, vlastne som robila všetko, čo si viete
predstaviť, aby som dieťa sprevádzala a zbavila ho strachu.
Paul mal len dva roky, keď ho zobrali z rodiny.
Prestal hovoriť a dodnes má problémy s rečou.
Mnohé deti tiež trpia traumou z vytrhnutia zo známeho prostredia.
To vedie nenávratne k hlbokým zraneniam a zmenám v správaní detí.
Ak je rodičom umožnené navštevovať deti, tieto návštevy sa zvyčajne konajú pod dohľadom.
Na stretnutia, ktoré sú zvyčajne veľmi zriedkavé, sa vzťahujú prísne pravidlá.
Rodičia nesmú prejaviť žiadne city ani hovoriť o svojej spoločnej minulosti.
V prípade porušenia pravidiel budú návštevy úplne zakázané.
Zotrvanie doma a jeho dôsledky
Hoci by malo ísť o blaho detí, pobyt v domove pre deti vo väčšine prípadov situáciu detí dramaticky zhoršuje.
Ústavná starostlivosť má často vážne dôsledky pre deti a mladých ľudí.
Wakia je toho ďalším príkladom.
Čo urobili s veselým Wakiom viac ako tri roky v dome?
Veľmi ma to zmenilo.
Bez ohľadu na to, aký milý je človek, ktorého ste práve stretli, stále by ste mu nemali dôverovať.
To je to, čo som sa z toho naučil.
Dr. Christidis vysvetľuje, že nejde o ojedinelý prípad:
Takže... veľmi stručne: deťom sa v zariadeniach vôbec nepomáha.
To sa môže týkať len detí, ktoré boli skutočne vážne zneužité a u ktorých súdne lekárstvo jasne preukázalo vážne zranenia:
Sexuálne zneužívanie - bez ohľadu na to, čo - áno?
Ale - existujú celé štúdie - detské domovy, napr. katolícke detské domovy alebo diakonické organizácie, sú verejné na internete.
Stiahol som si zopár ľudí, ktorí si sami uvedomili, že takmer 90 % detí predtým - alebo tínedžerov
neskôr - než vyjdú von, je nejakým spôsobom poškodených.
Sú to buď narkomani, alkoholici, alebo kriminálnici.
Nedostanú žiadnu slušnú kvalifikáciu, žiadnu, dokonca ani slušnú pracovnú kvalifikáciu, takže
často potom platia štátu, pretože sú v, v akej ...
Čo sa robí s deťmi v detských domovoch?
Sú uložené.
Majú taký počet zamestnancov, že by ste sa rozplakali - áno?
Takže aj tu sa šetrí, všetko sa privatizuje.
Všetci chcú len dosiahnuť zisk.
Deti sú teda odložené a nie sú podporované.
To, čo hovoria, je nezmysel.
Pestúnska starostlivosť - veľký biznis
V roku 2022 žilo 121 000 detí v ústavnej starostlivosti a približne 86 000 detí v náhradných rodinách.
Ubytovanie v domove stojí 42 000 - 54 000 eur na dieťa na jeden rok.
Za prijatie dieťaťa do pestúnskej starostlivosti dostávajú rodiny mesačný príspevok na starostlivosť vo
výške 700 až 900 EUR v závislosti od veku dieťaťa.
Daňoví poplatníci zaplatia za tieto opatrenia 4,9 miliardy eur ročne.
Situáciu ilustruje nasledujúci úryvok z rozhovoru so zamestnancom, ktorý už desaťročia pracuje v oblasti starostlivosti o mládež.
Stacionár je oblasť, ktorá prináša najviac peňazí.
Nakoniec vidíte, že lôžkové zariadenia sa v priebehu rokov čoraz viac rozširujú.
Tí, ktorí takpovediac hádžu deti na trh, sú úrady pre starostlivosť o mládež.
Hodiť to na trh?
Hovorím to celkom zámerne:
Hoďte ho na trh! Pretože tak to je: ide o peniaze, ide o peniaze.
A ak mi úrad pre mládež ponúkne mladého človeka za určitú dennú alebo mesačnú sadzbu, potom predložím úradu pre mládež ponuku a
úrad pre mládež povie, že túto ponuku prijímam alebo neprijímam.
Je to predsa len obchod.
A úrady pre mládež sú nakoniec radi, ak majú organizáciu, ktorá sa mladých ľudí zbaví.
Ako sa deťom v centrách darí a či sú opatrenia, ktoré sa v nich prijímajú, pre deti rozumné a užitočné,
pracovníci úradov pre mládež často dostatočne nekontrolujú.
Znovu a znovu sa objavovali škandály, keď boli deti z Nemecka odovzdávané do náhradných rodín a domovov v zahraničí.
Nechodili tam do školy a ich ostatné aktivity neboli monitorované - ani pod dohľadom.
V tomto prípade má finančný aspekt prednosť pred blahom dieťaťa.
Organizácia dostane od úradu pre mládež mesačne na dieťa až 5 000 EUR.
Ak organizácia pošle dieťa napríklad do náhradnej rodiny v Poľsku, musí za to zaplatiť len 600 EUR mesačne.
Čo sa stane so zvyškom peňazí, sa často nekontroluje.
Preťaženie na úradoch starostlivosti o mládež
Na väčšine úradov pre mládež je tiež nedostatok zamestnancov a zamestnanci sú neustále preťažení.
Preto je nedostatok času a personálu na monitorovanie miesta pobytu a blaha detí.
Mnohí sociálni pracovníci odchádzajú zo zamestnania, pretože už nedokážu podporovať spôsob, akým sa práca vykonáva.
Úradník pre starostlivosť o mládež z Berlína na túto tému:
Jednoducho ľudia tu už nechcú zostať a nechcú pracovať v týchto pracovných podmienkach, odchádzajú
kolegovia, ktorí sú jednoducho príliš zaneprázdnení a hovoria:
Nie, pre mňa to už nie je sociálna práca v tom zmysle, že by som ju chcel robiť - a potom ísť niekam inam.
To ešte zhoršuje situáciu.
Otázkou zostáva aj to, kto bude vykonávať prácu.
Dr. Christidis, ktorý sa už roky zaoberá nezákonnými zadržaniami a osobne dohliada na mnohé prípady, sa vyjadril takto:
A administratíva, teda pracovníci úradu pre mládež, by som povedal, že sú len výkonnými pracovníkmi.
A nemusíte si myslieť, že sú tam psychológovia alebo sociálni pedagógovia, ako to občas bývalo.
Niekedy máme učiteľku v materskej škole, niekedy máme motológa, ktorý je zodpovedný za pohybovú terapiu alebo niečo podobné.
Ľudia, ktorí nemajú žiadnu predstavu - niektorí z nich. Aj vysokoškoláci, ktorí zanechali štúdium; naozaj masovo.
To znamená, že nemajú žiadne odborné znalosti, majú len úradnú spôsobilosť, áno?
Dostávajú za to peniaze.
Tento nedostatok personálu tiež znamená, že už nie je možné zaručiť bezpečnosť, a teda ani blaho detí, ktoré sú v existenčnej
núdzi v dôsledku zneužívania, zanedbávania alebo násilia.
To jasne ukazuje, že štát, ktorý o tomto zneužívaní vie už roky, sa o deti a ich blaho nestará.
Vzhľadom na napätú rozpočtovú situáciu hrozí v súčasnosti aj sociálnemu sektoru zníženie finančných prostriedkov v miliónoch.
Na tomto mieste je potrebné zdôrazniť nasledovné:
V domovoch je veľa pracovníkov a vychovávateľov, ktorí majú radi svoju prácu a sú jej oddaní.
Sú dobrosrdeční a zameriavajú sa na deti a ich blaho.
Ako je však podrobne vysvetlené vyššie, je pre nich čoraz nemožnejšie vykonávať svoju prácu
svedomito a s potrebnou starostlivosťou a pozornosťou.
Otvorené dvere pre obchodovanie s deťmi*
Ďalším aspektom, ktorý je tu len stručne načrtnutý, je obchodovanie s deťmi.
V tomto neprehľadnom a málo kontrolovanom systéme je ľahké nechať deti zmiznúť bez povšimnutia.
Je dokázané, že sa to každoročne stáva tisíckam detí.
Tieto deti môžu byť držané v zajatí v detských verejných domoch a tiež zneužívané na rituálne zneužívanie.
V ústavoch a domovoch sú deti často vydané na milosť a nemilosť opatrovateľov a sú úplne závislé.
To otvára priestor na zneužívanie a na svetlo sveta sa už dostali mnohé škandály.
Ukázalo sa, že do zneužívania detí boli často zapojení vysokopostavení politici,
sudcovia, policajti a sociálni pracovníci.
Pozrite si ďalšie predtým uverejnené programy Kla.TV na túto tému, ktoré sú uvedené v titulkoch pod programom.
Záver Ukázalo sa, že deti sú v dôsledku únosov detí úradmi pre mládež traumatizované a poškodené na celý život.
V mnohých prípadoch ide o zisk a dieťa ako tovar, a nie o jeho ochranu a ochranu pred poškodením.
Systém toto zneužívanie kryje a podporuje.
Pani Christidisová to vysvetľuje takto:
Ide o to, aby vzdelávanie prevzal štát?
Sú rodičia zbavení všetkých svojich práv?
V roku 2002 Olaf Scholz pre noviny Die Welt povedal: Chceme si vybojovať vzdušnú suverenitu nad detskými postieľkami.
A krátko nato povedal: Máme, SPD už zvýšila vzdušnú suverenitu nad postieľkami.
Zjednodušene to znamená, že štát má čo najväčší vplyv na výchovu detí.
Rodičovské práva sa nerešpektujú a do rodiny sa zasahuje zvonka.
Je to v súlade s rodovou agendou, ktorú prijala OSN.
Jedným z cieľov je zrušiť práva rodičov na svoje deti, aby sa presadil globálny, synchronizovaný rodinný a sociálny model.
Podľa rodovej ideológie totiž zodpovednosť za výchovu a blaho detí neprináleží v prvom rade rodine, ale štátu a jeho
inštitúciám, školám, mládežníckym centrám, internátom atď.
Napriek všetkým škandálom a skutočnostiam, ktoré neustále unikajú v súvislosti s únosmi detí, krádežami detí a obchodovaním
s nimi, zo strany takzvaného ústavného štátu nedochádza k žiadnemu fundovanému vyšetrovaniu a odhaleniu až na dno.
Verejnoprávne médiá tiež zväčša mlčia a škandály vo veľkom rozsahu nezverejňujú, ani nepožadujú zodpovednosť od vinníkov.
Niektoré výbušné a zavádzajúce správy boli z mediálnych archívov vymazané.
Aký je teda dnešný poriadok, aby sme to zastavili?
Mnohé organizácie, jednotlivci, ako napríklad angažovaní lekári, psychológovia a právnici, ktorí sa zasadzujú za
práva detí, majú na to jasnú odpoveď: práca s verejnosťou.
Tieto skutočnosti musia byť zverejnené.
V decembri 2023 sa napríklad konalo tlačové sympózium organizované MWGFD e.V. na tému Inštitucionálne útoky na naše deti.
Želaním MWGFD a všetkých, ktorým záleží na blahu našich detí, je, aby na tento problém boli všetci naši spoluobčania
upozorňovaní každý deň ako na červené výstražné svetlo.
Všetci musíme zabezpečiť, aby sa tieto informácie šírili vo veľkom rozsahu.
Všetci sudcovia, prokurátori, učitelia, vychovávatelia a najmä lekári musia byť informovaní a vyzvaní,
aby prispeli k vysušeniu tejto nevýslovnej bažiny.
Záver musí byť: Čas mlčania a uhýbania sa skončil - teraz je potrebný každý.