Spodaj si lahko ogledate oddajo o: Napačna strokovna mnenja
Nasilna ugrabitev otroka
Stanovanjska oskrba in njene posledice
Odvzem otrok v oskrbo - velik posel
Preobremenjenost v uradih za mladino
Odprta vrata za trgovino z otroki
Leta 2022 je bilo v Nemčiji v oskrbo prevzetih več kot 66.000 otrok in mladih.
Premestili so jih v državno oskrbo in namestili v rejniške družine ali domove.
Med njimi je bilo 28 600 mladoletnih beguncev brez spremstva.
Te številke na splošno že več let naraščajo ali pa ostajajo na podobni ravni.
Nemčija je država z največjim številom otrok, ki so v oskrbi na mednarodni ravni.
Ali ima Nemčija res najbolj nevarne in nesposobne starše na svetu ali pa se za temi zaskrbljujoče
visokimi številkami skriva nekaj povsem drugega?
Ta oddaja osvetljuje temo in si podrobno ogleda sistem, ki stoji za primeri skrbništva.
V večini od 66.000 primerov vzroki za ugrabitev otrok niso nasilje, zanemarjanje ali
zasvojenost staršev z alkoholom ali drogami.
Večino otrok vzamejo v oskrbo, ker naj bi bili njihovi starši preobremenjeni.
Drugi razlogi so motnje navezanosti med starši in otrokom, nestrpnost navezanosti enega od staršev ali - poslušajte -
v mnogih primerih preblizek odnos med materjo in otrokom.
V teh primerih ima otrok pogosto preprosto dober in harmoničen odnos z materjo.
Napačna izvedenska poročila
Med prevzemom skrbništva se pogosto pripravijo psihološka sodna poročila o zakonitih skrbnikih.
Ta poročila so pomembna podlaga za presojo pristojnih sodnikov družinskih sodišč, glede
na izid pa se odloča o nadaljnji usodi otrok.
Te ocene vedno povzročijo veliko škodo, saj vodijo do velikih posegov v družino.
Poleg tega so za prizadete osebe drage.
Starši lahko plačajo do 15.000 evrov, če jih ne morejo plačati, pa davkoplačevalci.
Skupno letno zaslužijo več 100 milijonov evrov.
Te ocene pogosto vsebujejo očitne napake.
Dr. Andrea Christidis, psihologinja, sodna izvedenka, forenzična psihologinja in vedenjska terapevtka, ki je
napisala že več kot 1000 izvedenskih poročil o ocenjevanju družin, je podala naslednjo izjavo:
Nisem imel niti enega strokovnega mnenja, ki bi zares izpolnjevalo vse tehnične zahteve.
Pri skoraj vseh je ugotovila resne pomanjkljivosti.
V številnih primerih so strokovnjaki staršem ali staršem, ki jih to zadeva, postavili diagnozo po
kratkih pogovorih, včasih le po telefonskih pogovorih.
Dr. Christidis to pojasnjuje:
Žal je trenutni pravni položaj takšen, da lahko izvedenska poročila pripravlja vsakdo, ki ga imenuje sodnik.
Ali mu to uspe, je drugo vprašanje.
Če sodnik reče: Da, to mu gre, mislim, da je sposoben, potem lahko pripravi izvedenska poročila.
Pogosto se ugotavlja, da tudi usposobljeni psihologi pogosto delajo neznanstveno.
Pri otrocih se na primer uporablja Rohrschachov test.
Tam vidijo kapljice črnila in morajo opisati, kaj v njih prepoznajo.
Takšni testi so popolnoma neprimerni kot dokaz na sodišču, kljub temu pa se navajajo kot podlaga za odločanje o otrokovi koristi.
Dr. Christidis pravi:
Vanj lahko vložite, kar želite. Preprosto ste svobodni.
Odvisno je od psihe ocenjevalca, od tega, kaj vidi v njem, in ne nujno od tega, kaj vidi otrok.
Na tej neznanstveni in zelo sporni podlagi je mogoče diagnosticirati vsak rezultat, ki si ga želi strokovnjak.
V večini primerov so posledice usodne.
V poročilih so staršem pogosto diagnosticirane pomanjkljive starševske sposobnosti ali osebnostne motnje.
To so nato razlogi za izgubo skrbništva in namestitev otrok v rejniške družine ali domove.
Večina ljudi se teh dejstev ne zaveda.
Vsi ti postopki niso dostopni javnosti in skoraj nihče nima dostopa do njih.
Nasilna ugrabitev otrok in njene posledice
Kaj lahko izdaja teh neustreznih, pogosto pretiranih in napačnih poročil v praksi pomeni za zadevne
družine, je prikazano v nadaljevanju s študijami primerov.
Naslednji prizori so lahko zelo moteči.
Veliko otrok in njihovih staršev pa to krutost doživlja na lastni koži.
Zato vas prosimo, da ne gledate stran in se soočite s trpljenjem otrok in družin.
Otroci so šibki in nemočni, nimajo lobija in nihče jih ne sliši.
Razen če se vsak od nas ozre in ukrepa proti tej krivici.
V naslednjem primeru je mati obtožena, da je odtujila svojega sina od otrokovega očeta, ker
je deček sam dejal, da ne želi obiskati očeta.
Zaradi napačnega izvedenskega mnenja je bila pri materi diagnosticirana osebnostna
motnja, skrbništvo pa ji je bilo odvzeto.
Čeprav je štiriletni deček ležal v postelji z vročino, so ga odvzeli materi, kot je razvidno spodaj.
Tisti dan so bili prisotni stari starši, ki so prizor posneli z mobilnimi telefoni.
Hčerka je bila v službi, potem pa se je oglasil zvonec in na hodnik je vdrl urad za mladino in otrokov oče.
In stopil je v vrata.
Odločili so se, da bo Elias prevzel skrbništvo in se preselil k očetu.
Hčerka je takoj prišla domov iz službe.
Čez nekaj časa se je zvonec ponovno oglasil in prišel je sodni izvršitelj.
Nato je sodni izvršitelj vprašal Eliasa: Tvoj oče je pred vrati, zdaj te hoče vzeti s seboj.
Nato je začel jokati in rekel: Ne, nočem iti tja.
Nato je sodni izvršitelj spet odšel in rekel, da naj Elias za zdaj ostane tukaj in se pozdravi.
Nato je prišlo pet ali šest policistov, zdaj ne morem natančno povedati, ki so se postavili okoli postelje, na
kateri je ležala hči z Eliasom, in ga hoteli odpeljati.
Z ženo sva se takrat opogumila in izvlekla mobilna telefona ter ju dvignila, da bi nekaj dokumentirala.
Uh, uh, uh.Želim se pogovoriti z otrokovim očetom.
Ali lahko otroku priskrbimo jakno in čevlje? Prosim? Jakno in čevlje za otroka!
Ali želite to dobiti?
Pojdi sem, Steffi. Pridi sem. Vsaj se poslovi.
Poslovite se enkrat. Poslovite se enkrat. Poslovite se enkrat. Odpustite vrata. Pustite vrata.
Kako dolgo torej niste videli svojega sina?
Da, potem pa ga štiri mesece sploh nisem videla.
V naslednjem primeru je bila mati na podlagi neustreznega izvedenskega mnenja lažno obtožena
osebnostne motnje in ji je bilo zato odvzeto skrbništvo.
Hčerka pripoveduje, kako ob pol petih zjutraj pred vrati stojijo uslužbenci urada za mladino v spremstvu
policije in na silo odpeljejo njenega sedemletnega sina.
Da, in če rečemo, da naš brat noče iti ven, da noče oditi, potem ... Nočem!
Samo zato, ker nekdo trdi nekaj, kar ni res...
Tega nočem! Nočem iti!
Vendar me ne moreš obtožiti, da sem storil kaj slabega.
Nekaj zelo slabega. Otroci nekje umirajo od lakote in nič se ne zgodi.
Za mojega otroka je dobro poskrbljeno in ga odpeljejo od tu.
Ne, ampak če nočem. Ne želim!
Ampak jaz nočem iti!
Še vedno ne morem iz ušes spraviti kričanja svojega sina, ko so ga vlekli po stopnicah.
In sosed čez cesto je vse opazil.
Videla ga je, kako se je poskušal oprijeti okvirja vrat, ko ga je policija odvlekla.
Nato je policist, zelo močan moški, mojemu sedemletnemu sinu zvil roke in ga odvrnil od mene.
Nato se mu je vrgla čez ramo in odšla z njim.
Moj sin je kričal in kričal in kričal in kričal in kričal.
In tega ne moreš spraviti iz ušes.
Morda mislite, da so to le posamezni primeri in popolna izjema.
Žal pa veliko staršev in otrok poroča o takšnih brutalnih incidentih.
Posledice teh travmatičnih izkušenj pogosto ostanejo nerazrešene celo življenje.
Anksioznost, napadi panike in motnje navezanosti so le majhen izbor posledic, s katerimi se otroci
in družine običajno spopadajo do konca življenja.
Tukaj sta dve študiji primerov, ki to ponazarjata:
Ko sem se vrnila, sem se zelo bala, da bom v nekem trenutku tam našla dva človeka ali moška, ki me bosta spet odpeljala.
Potem sem ga šest mesecev spremljala v šolo, sedela sem poleg njega in da, dejansko sem naredila vse, kar si lahko
predstavljate, da bi otroka spremljala in ga znebila strahu.
Paul je bil star le dve leti, ko so ga vzeli iz družine.
Nehal je govoriti in še danes ima težave z govorom.
Številni otroci trpijo tudi zaradi travme, ko so iztrgani iz znanega okolja.
To nepopravljivo vodi do globokih poškodb in vedenjskih sprememb pri otrocih.
Če je staršem dovoljeno, da obiščejo otroke, ti obiski običajno potekajo pod nadzorom.
Za srečanja, ki so običajno zelo redka, veljajo stroga pravila.
Starša ne smeta pokazati čustev ali govoriti o skupni preteklosti.
Če bodo pravila kršena, bodo obiski popolnoma prepovedani.
Bivanje doma in njegove posledice
Čeprav naj bi šlo za dobro počutje otrok, bivanje v domu za ostarele v večini primerov močno poslabša njihov položaj.
Namestitvena oskrba ima pogosto resne posledice za otroke in mladostnike.
Wakia je še en primer tega.
Kaj so več kot tri leta v domu naredila z veselo Wakio?
To me je zelo spremenilo.
Ne glede na to, kako prijazna je oseba, ki ste jo pravkar spoznali, ji še vedno ne smete zaupati.
To je tisto, kar sem se iz tega naučil.
Dr. Christidis pojasnjuje, da to ni osamljen primer:
Torej... zelo na kratko: otrokom se v ustanovah sploh ne pomaga.
To lahko velja le za otroke, ki so bili dejansko hudo zlorabljeni in pri katerih je sodna medicina jasno ugotovila hude poškodbe:
Spolna zloraba - ne glede na vse - da?
Toda - obstajajo celotne študije - otroški domovi, npr. katoliški otroški domovi ali
diakonske organizacije, so javno dostopni na spletu.
Prenesel sem jih nekaj, ki so sami spoznali, da je skoraj 90 % otrok, ki so pred tem - ali kasneje
najstnikov - preden se razkrijejo, na neki način poškodovanih.
So odvisniki od drog, alkoholiki ali kriminalci.
Ne dobijo nobene dostojne kvalifikacije, nobene, niti dostojne poklicne kvalifikacije, tako da
pogosto na koncu plačajo državi, ker so v, v kakšnem ...
Kaj se stori z otroki v otroških domovih?
So shranjeni.
Pri njih je razmerje med številom zaposlenih takšno, da se ti zazdi, da jočeš - da?
Tako se varčuje tudi na tem področju, saj je vse privatizirano.
Vsi želijo le ustvariti dobiček.
Zato so otroci zadržani in se jih ne spodbuja.
Vse to, kar govorijo, so neumnosti.
Oskrbništvo - velik posel
V letu 2022 je 121.000 otrok živelo v institucionalnem varstvu, približno 86.000 otrok pa v rejniških družinah.
Nastanitev v domu stane od 42.000 do 54.000 EUR na otroka za eno leto.
Družine za sprejem otroka v rejništvo prejmejo mesečni dodatek za oskrbo v višini od 700 do 900 EUR, odvisno od starosti otroka.
Davkoplačevalci za te ukrepe letno plačajo 4,9 milijarde evrov.
Naslednji odlomek iz pogovora z zaposlenim, ki že desetletja dela na področju mladinskega varstva, ponazarja situacijo.
Stacionarno področje je področje, ki prinese največ denarja.
Konec koncev lahko vidite, da se bolnišnične ustanove z leti vse bolj širijo.
Tisti, ki otroke tako rekoč mečejo na trg, so uradi za mladino.
Vrzite ga na trg?
To govorim povsem namerno:
Vrzite ga na trg! Ker je tako: gre za denar, gre za denar.
In če mi urad za mladino ponudi mlado osebo za določeno dnevno ali mesečno nadomestilo, potem dam ponudbo uradu za mladino in
urad za mladino reče, da to ponudbo sprejemam ali ne sprejemam.
Navsezadnje gre za posel.
Uradi za mladino pa so navsezadnje veseli, če imajo organizacijo, ki prevzame mlade iz njihovih rok.
Kako se otroci počutijo v centrih in ali so ukrepi, ki se tam izvajajo, smiselni in koristni za otroke, osebje
mladinskega urada pogosto ne preverja v zadostni meri.
Vedno znova so v javnost prihajali škandali, ko so bili otroci iz Nemčije izročeni v rejniške družine in domove v tujini.
Tam niso hodili v šolo in njihovih drugih dejavnosti niso spremljali - ali nadzorovali.
V tem primeru ima finančni vidik prednost pred dobrobitjo otroka.
Organizacija za otroka od urada za mladino prejme do 5.000 EUR na mesec.
Če organizacija na primer pošlje otroka v rejniško družino na Poljskem, je treba za to plačati le 600 EUR na mesec.
Kaj se zgodi s preostalim denarjem, se pogosto ne preveri.
Preobremenjenost uradov za mladino
V večini uradov za pomoč mladim primanjkuje osebja, zaposleni pa so nenehno preobremenjeni.
Zato primanjkuje časa in osebja za spremljanje kraja bivanja in dobrega počutja otrok.
Številni socialni delavci odhajajo z dela, ker ne morejo več podpirati načina opravljanja dela.
Uradnik za mladino iz Berlina o tej temi:
Gre za to, da ljudje ne želijo več ostati tukaj in ne želijo več delati v takšnih delovnih razmerah, odhajajo
sodelavci, ki so preprosto preveč zaposleni in pravijo:
Ne, zame to ni več socialno delo v smislu, da ga želim opravljati - in potem iti kam drugam.
To še poslabša stisko.
Vprašanje ostaja tudi, kdo bo opravljal delo.
Dr. Christidis, ki se že vrsto let ukvarja z nezakonitimi pridržanji in osebno
nadzoruje številne primere, je povedal naslednje:
Za upravo, tj. osebje urada za mladino, pa bi rekel, da so le vodilni delavci.
In ni vam treba misliti, da so tam psihologi ali socialni pedagogi, kot je bilo včasih, včasih občasno.
Včasih imamo vzgojiteljico v vrtcu, včasih imamo motologa, ki je odgovoren za gibalno terapijo ali kaj podobnega.
Ljudje, ki nimajo pojma - nekateri od njih. Tudi univerzitetni izpadniki; res množično.
To pomeni, da nimajo strokovnega znanja in izkušenj, ampak le uradno pristojnost, da?
Za to dobijo denar.
To pomanjkanje osebja pomeni tudi, da ni več mogoče zagotoviti varnosti in s tem blaginje otrok, ki so v
eksistenčni stiski zaradi zlorabe, zanemarjanja ali nasilja.
To jasno kaže, da državi, ki že leta ve za te zlorabe, ni mar za otroke in njihovo dobro počutje.
Zaradi omejenih proračunskih razmer tudi socialnemu sektorju grozi milijonsko zmanjšanje sredstev.
Na tem mestu je treba poudariti naslednje:
V domovih je veliko mladinskih delavcev in vzgojiteljev, ki imajo radi svoje delo in so mu predani.
So dobrosrčni ter se osredotočajo na otroke in njihovo dobro počutje.
Kot je podrobno pojasnjeno zgoraj, pa je vse bolj nemogoče, da bi svoje delo opravljali
vestno ter s potrebno skrbnostjo in pozornostjo.
Odprta vrata za trgovino z otroki*
Še en vidik, ki je tu le na kratko predstavljen, je trgovina z otroki.
V tem nepreglednem in slabo nadzorovanem sistemu je zlahka doseči, da otroci neopaženo izginejo.
Dokazano se to vsako leto zgodi tisočim otrokom.
Ti otroci so lahko ujetniki v otroških bordelih in se uporabljajo tudi za ritualno zlorabo.
V zavodih in domovih so otroci pogosto prepuščeni na milost in nemilost vzgojiteljem in so popolnoma odvisni.
To odpira vrata zlorabam in v javnost so že prišli številni škandali.
Postalo je jasno, da so bili v zlorabo otrok pogosto vpleteni visoki politiki, sodniki, policisti in socialni delavci.
Oglejte si druge predhodno objavljene oddaje Kla.TV na to temo, ki so navedene v naslovih pod oddajo.
Zaključek Postalo je jasno, da so otroci zaradi ugrabitev s strani uradov za mladino
travmatizirani in poškodovani za vse življenje.
V mnogih primerih gre za dobiček in otroka kot blago, ne pa za njegovo zaščito in zaščito pred škodo.
Sistem te zlorabe prikriva in spodbuja.
Gospa Christidis to pojasnjuje takole:
Ali gre za to, da izobraževanje prevzame država?
Ali so staršem odvzete vse pravice?
Leta 2002 je Olaf Scholz za časnik Die Welt dejal: Želimo osvojiti zračno suverenost nad otroškimi posteljami.
Kmalu zatem je dejal: Imamo, SPD je že dvignila zračno suverenost nad posteljami.
V preprostem jeziku to pomeni, da ima država čim večji vpliv na vzgojo otrok.
Starševske pravice se ne upoštevajo, v družino pa se posega od zunaj.
To je v skladu z agendo za enakost spolov, ki so jo sprejeli ZN.
Eden od ciljev je ukiniti pravice staršev do otrok in tako uveljaviti globalni, sinhronizirani družinski in družbeni model.
Ker po ideologiji spola za vzgojo in blaginjo otrok ni primarno odgovorna družina, temveč država in njene
institucije, šole, mladinski centri, internati itd.
Kljub vsem škandalom in dejstvom, ki prihajajo na dan v zvezi z ugrabitvami otrok, krajo otrok in trgovino z
njimi, tako imenovana ustavna država ne izvaja nobenih utemeljenih preiskav in razkritij do dna.
Tudi javni mediji večinoma molčijo in ne objavljajo škandalov v večjem obsegu niti ne zahtevajo odgovornosti od storilcev.
Nekatera eksplozivna in zavajajoča poročila so bila izbrisana iz medijskih arhivov.
Katera je torej dnevna naloga, da se to ustavi?
Številne organizacije, posamezniki, kot so predani zdravniki, psihologi in odvetniki, ki se zavzemajo za otrokove
pravice, imajo na to jasen odgovor: odnosi z javnostmi.
Ta dejstva je treba objaviti.
Decembra 2023 je na primer potekal novinarski simpozij, ki ga je organizirala MWGFD e.V.,
na temo Institucionalni napadi na naše otroke.
Želja MWGFD in vseh, ki skrbijo za dobro počutje naših otrok, je, da bi na to vprašanje vsak dan
opozarjali vse sodržavljane kot na rdečo opozorilno luč.
Vsi moramo poskrbeti, da se te informacije razširjajo v velikem obsegu.
Vse sodnike, državne tožilce, učitelje, vzgojitelje in zlasti zdravnike je treba obvestiti in pozvati,
naj prispevajo k izsuševanju tega nepopisnega močvirja.
Zaključek mora biti: Čas molka in izmikanja je minil, zdaj so potrebni vsi.