Här nedan kan du se ett program om: Felaktiga expertutlåtanden
Våldsamt bortförande av barn
Vård på institution och dess konsekvenser
Att omhänderta barn - en stor affär
Överbelastning på socialkontor för ungdomar
Öppen dörr för handel med barn.
År 2022 omhändertogs över 66 000 barn och ungdomar i Tyskland.
De överfördes till statlig vård och placerades i fosterfamiljer eller hem.
Bland dessa fanns 28 600 ensamkommande minderåriga flyktingar.
Dessa siffror har i allmänhet stigit under flera år eller ligger kvar på en liknande nivå.
Tyskland är det land som har det högsta antalet barn som omhändertas internationellt.
Har Tyskland verkligen de farligaste och mest inkompetenta föräldrarna i världen eller döljer
dessa alarmerande höga siffror något helt annat?
Detta program kastar ljus över mörkret och tar en närmare titt på systemet bakom vårdnadstvisterna.
I de flesta av de 66 000 fallen är orsakerna till bortförande av barn inte våld, försummelse eller
alkohol- eller drogmissbruk från föräldrarnas sida.
De flesta barn omhändertas för att deras föräldrar sägs vara överbelastade.
Andra orsaker är anknytningsstörningar mellan föräldrar och barn, anknytningsintolerans hos en förälder eller - hör och
häpna - i många fall en för nära relation mellan mor och barn.
I dessa fall har barnet ofta helt enkelt en bra och harmonisk relation till modern.
Felaktiga expertutlåtanden
Psykologiska domstolsrapporter om vårdnadshavarna upprättas ofta i samband med att de omhändertas.
Dessa rapporter är en viktig bedömningsgrund för de ansvariga familjerättsdomarna och
beroende på resultatet avgörs barnens fortsatta öde.
Dessa bedömningar orsakar alltid stor skada, eftersom de leder till massiva ingrepp i familjen.
De är också dyra för de drabbade.
De kan kosta föräldrarna upp till 15 000 euro och, om de inte kan betala, skattebetalarna.
Totalt handlar det om flera 100 miljoner euro per år.
Dessa värderingar innehåller ofta uppenbara fel.
Dr Andrea Christidis, psykolog, expertvittne, rättsmedicinsk psykolog och beteendeterapeut, som redan har skrivit över 1000
expertrapporter om familjebedömningar, gör följande uttalande:
Jag har inte haft ett enda expertutlåtande som verkligen uppfyllde alla tekniska krav.
Den fann allvarliga brister i nästan alla av dem.
I många fall diagnostiserades de berörda föräldrarna eller föräldrarna av experterna efter
korta samtal, ibland bara efter telefonsamtal.
Dr Christidis förklarar detta:
Tyvärr är det nuvarande rättsläget sådant att vem som helst som utses av domaren får upprätta sakkunnigutlåtanden.
Om han kan göra det är en annan fråga.
Om domaren säger: Ja, han är bra på det, jag tror att han är kompetent, då kan han förbereda expertrapporter.
Det konstateras ofta att även utbildade psykologer ofta arbetar ovetenskapligt.
Till exempel används Rohrschach blot-testet med barnen.
Där ser de bläckklumpar och måste beskriva vad de känner igen i dem.
Sådana tester är helt olämpliga som bevis i domstol och åberopas ändå som grund för ett beslut om barnets välfärd.
Dr Christidis säger:
Du kan lägga in vad du vill i den. Du är helt enkelt fri.
Det beror på bedömarens psyke, vad han ser i det och inte nödvändigtvis vad barnet ser.
Alla resultat som experten önskar kan diagnostiseras på denna ovetenskapliga och mycket kontroversiella grund.
I de flesta fall är konsekvenserna ödesdigra.
Föräldrar diagnostiseras ofta med bristande föräldraförmåga eller personlighetsstörningar i rapporterna.
Detta är alltså skälen till att vårdnaden förloras och att barnen placeras i fosterfamiljer eller fosterhem.
De flesta människor är inte medvetna om dessa fakta.
Alla dessa förfaranden är inte tillgängliga för allmänheten och nästan ingen har tillgång till dessa förfaranden.
Våldsamt bortförande av barn och dess konsekvenser
Vad utfärdandet av dessa bristfälliga och ofta överdrivna och felaktiga rapporter kan innebära i praktiken för de
berörda familjerna illustreras nedan med hjälp av fallstudier.
Följande scener kan vara mycket störande.
Men många barn och deras föräldrar upplever denna grymhet på nära håll.
Vi ber er därför att inte titta bort och att ta itu med barnens och familjernas lidande.
Barn är svaga och hjälplösa, de har ingen lobby och hörs inte av någon.
Om inte var och en av oss ser och agerar mot denna orättvisa.
I följande fall anklagas modern för att ha alienerat sin son från barnets far eftersom pojken
själv sagt att han inte ville besöka sin far.
Modern diagnostiserades sedan med en personlighetsstörning till följd av ett felaktigt
expertutlåtande och hennes vårdnad drogs in.
Trots att den 4-årige pojken låg till sängs med feber rycktes han bort från sin mamma, vilket framgår av bilden nedan.
Mor- och farföräldrarna var närvarande den dagen och filmade händelsen med sina mobiltelefoner.
Och dottern var på jobbet och så ringde klockan och så kom ungdomsmottagningen och barnets pappa stormande in i korridoren.
Och en fot sattes in i dörren.
De fattade sedan ett beslut och Elias skulle omhändertas och flytta in hos sin pappa.
Och dottern kom hem från jobbet direkt.
Och en kort stund senare ringde klockan igen och kronofogden kom.
Och då frågade kronofogden Elias: Din pappa är vid dörren, han vill ta dig med sig nu.
Sedan började han gråta och sa: Nej, jag vill inte åka dit.
Och sedan gick kronofogden igen och sa att Elias skulle stanna här tills vidare och bli bättre.
Och sedan kom fem eller sex poliser, jag kan inte ens säga exakt nu, och ställde sig runt sängen
där dottern låg med Elias och ville ta bort honom.
Min fru och jag hade sedan sinnesnärvaro nog att bara ta fram våra mobiltelefoner och hålla upp dem för att dokumentera något.
Ouch, ouch, ouch. Jag vill bara prata med barnets pappa.
Kan vi få en jacka och skor till barnet? Snälla? Jacka och skor till barnet!
Skulle du vilja ha den här?
Kom hit, Steffi. Kom över hit. Säg åtminstone hej då.
Säg farväl en gång. Säg adjö en gång. Säg hej då en gång. Släpp dörren. Släpp dörren.
Hur länge har du inte träffat din son då?
Ja, sedan var det fyra månader då jag inte träffade honom alls.
I nästa fall anklagades modern felaktigt för att ha en personlighetsstörning på grundval av ett
bristfälligt expertutlåtande och berövades därmed vårdnaden.
Hennes dotter filmar hur anställda på socialkontoret för ungdomar klockan halv sex på morgonen står framför dörren tillsammans
med polisen och för bort hennes 7-årige son med våld.
Ja, och om vi säger att vår bror inte vill gå ut, inte vill gå, då ... Jag vill inte!
Bara för att någon påstår något som inte är sant ....
Jag vill inte det här! Jag vill inte åka!
Men du kan inte anklaga mig för att ha gjort något dåligt.
Något riktigt dåligt. Barn svälter ihjäl någonstans och ingenting händer.
Mitt barn är väl omhändertaget och tas härifrån.
Nej, men om jag inte vill. Jag vill inte!
Men jag vill inte åka!
Jag kan fortfarande inte få skriken från min son ur öronen när de släpade ner honom för trappan.
Och grannen på andra sidan vägen lade märke till allt.
Hon hade sett honom försöka klamra sig fast vid dörrkarmen när polisen släpade iväg honom.
Och sedan vred polismannen, en mycket stark man, min lilla sjuåriga sons armar och drog bort honom från mig.
Sedan kastade hon sig över hans axel och gick iväg med honom.
Och min son skrek och skrek och skrek och skrek.
Och det kan man inte få ur öronen.
Du kanske tror att detta bara är isolerade fall och det absoluta undantaget.
Tyvärr är det dock många föräldrar och barn som rapporterar om sådana brutala incidenter.
Konsekvenserna av dessa traumatiska upplevelser förblir ofta olösta under hela livet.
Ångest, panikattacker och anknytningsstörningar är bara ett litet urval av de konsekvenser som barn och
familjer vanligtvis måste kämpa med under resten av sina liv.
Här är två fallstudier som illustrerar detta:
När jag kom tillbaka var jag väldigt rädd för att jag vid något tillfälle skulle hitta två personer eller
män som stod där och bara skulle föra bort mig igen.
Jag följde sedan med honom till skolan i sex månader, jag satt bredvid honom och ja, jag gjorde faktiskt allt du kan
tänka dig för att följa med barnet och ta bort hans rädsla.
Paul var bara två år när han togs från familjen.
Han slutade tala och har fortfarande talproblem idag.
Många barn lider också av traumat att ryckas upp från sin välbekanta omgivning.
Detta leder oåterkalleligen till djupa skador och beteendeförändringar hos barnen.
Om föräldrarna sedan tillåts besöka barnen sker dessa besök vanligtvis under övervakning.
Strikta regler gäller för mötena, som vanligtvis är mycket sällsynta.
Föräldrarna får inte visa några känslor eller prata om sitt gemensamma förflutna.
Om reglerna bryts kommer besök att förbjudas helt och hållet.
Att stanna hemma och dess konsekvenser
Även om det är tänkt att handla om barnens välbefinnande, förvärrar en vistelse i ett vårdhem
i de flesta fall dramatiskt barnens situation.
Vård på institution har ofta allvarliga konsekvenser för barn och ungdomar.
Wakia är ett annat exempel på detta.
Vad har mer än tre år i hemmet gjort med den glada Wakia?
Det har förändrat mig ganska mycket.
Oavsett hur trevlig någon du just har träffat är, bör du ändå inte lita på dem.
Det är vad jag har lärt mig av det.
Dr Christidis förklarar att detta inte är ett isolerat fall:
Så i... mycket kort: barn får ingen hjälp alls i anläggningar.
Detta kan endast vara fallet med barn som faktiskt har utsatts för allvarliga övergrepp och där rättsmedicinen
tydligt har konstaterat allvarliga skador hos barn:
Sexuella övergrepp - oavsett vad - ja?
Men - det finns hela undersökningar - barnhemmen, t.ex. katolska barnhem eller diakonala organisationer, är offentliga på nätet.
Jag har laddat ner några som själva har insett att nästan 90 procent av barnen före - eller tonåringarna
senare - innan de kommer ut är skadade på något sätt.
De är antingen drogmissbrukare, alkoholister eller kriminella.
De får inga anständiga kvalifikationer, inga, inte ens en anständig arbetskvalifikation, så att de ofta får
betala staten i efterhand eftersom de är i, i vad ...
Vad gör man med barnen i barnhemmen?
De är lagrade.
De har en personaltäthet som får en att gråta - ja?
Så även där görs besparingar, allt är privatiserat.
De vill alla bara göra vinst.
Så barnen får vänta och uppmuntras inte.
Det är bara struntprat det de säger.
Vård av vårdnadshavare - en stor affär
121 000 barn bodde på institution 2022 och cirka 86 000 barn bodde i fosterfamiljer.
Boende i hemmet kostar 42 000 € - 54 000 € per barn för ett år. För barn
För att ta emot ett fosterbarn får familjerna ett månatligt vårdbidrag på 700-900 euro beroende på barnets ålder.
Skattebetalarna betalar 4,9 miljarder euro per år för dessa åtgärder.
Följande utdrag ur ett samtal med en anställd som har arbetat med ungdomsvård i årtionden illustrerar situationen.
Den slutna avdelningen är den avdelning som drar in mest pengar.
Jag menar, i slutändan kan man se att slutenvården blir mer och mer utbredd med åren.
De som så att säga kastar ut barnen på marknaden är ungdomsmottagningarna.
Kasta ut den på marknaden?
Jag säger detta helt medvetet:
Kasta ut det på marknaden! För det är så det är: det handlar om pengar, det handlar om pengar.
Och om jag erbjuds en ung person av ungdomsmottagningen för en viss dags- eller månadskostnad, då gör jag ett erbjudande
till ungdomsmottagningen och ungdomsmottagningen säger att jag accepterar eller inte accepterar detta erbjudande.
Det är trots allt en affärsverksamhet.
Och ungdomsmottagningarna är i slutändan glada om de har en organisation som tar hand om de unga människorna.
Hur barnen har det på centren och om de åtgärder som vidtas där är förnuftiga och till hjälp för barnen kontrolleras
ofta inte tillräckligt av personalen på ungdomsmottagningarna.
Gång på gång uppdagades skandaler där barn från Tyskland överlämnades till fosterfamiljer och hem utomlands.
De gick inte i skolan där och deras övriga aktiviteter övervakades inte - eller kontrollerades inte.
I detta fall har den ekonomiska aspekten företräde framför barnets välbefinnande.
En organisation får upp till 5 000 euro per månad för barnet från ungdomsmyndigheten.
Om organisationen t.ex. skickar barnet till en fosterfamilj i Polen behöver man bara betala 600 euro per månad för detta.
Vad som händer med resten av pengarna kontrolleras ofta inte.
Överbelastning på socialkontor för ungdomar .
Det råder också personalbrist på de flesta ungdomsmottagningar och de anställda är ständigt överarbetade.
Det finns alltså en brist på tid och personal för att övervaka var barnen befinner sig och hur de mår.
Många socialarbetare lämnar sina jobb eftersom de inte längre kan stödja det sätt på vilket arbetet utförs.
En ungdomsskyddsombud från Berlin om detta ämne:
Det är bara det att folk inte längre vill stanna här och inte längre vill arbeta under de arbetsförhållanden som råder,
kollegor slutar som helt enkelt är för upptagna och säger:
Nej, för mig är det inte längre socialt arbete i den meningen att jag vill göra det - och sedan gå någon annanstans.
Detta förvärrar situationen.
Frågan är också vem som kommer att utföra arbetet där.
Dr Christidis, som har arbetat med olagliga frihetsberövanden i flera år och personligen
övervakar många fall, kommenterar detta på följande sätt:
Och administrationen, det vill säga personalen på ungdomsmottagningen, jag skulle säga att de bara är chefer.
Och du behöver inte tro att det finns psykologer eller socialpedagoger där, som det brukade finnas, ibland ibland.
Ibland har vi en förskollärare, ibland har vi en motolog, som är ansvarig för rörelseterapi eller något liknande.
Människor som inte har någon aning alls - en del av dem. Även de som hoppar av universitetet, i massor faktiskt.
Det betyder att de inte har någon expertis, de har bara officiell kompetens, eller hur?
De får pengar för att göra detta.
Denna personalbrist innebär också att säkerheten och därmed välfärden för barn som är i existentiellt behov på grund av
övergrepp, försummelse eller våld inte längre kan garanteras.
Detta visar tydligt att staten, som har känt till dessa övergrepp i åratal, inte bryr sig om barnen och deras välbefinnande.
Med tanke på den ansträngda budgetsituationen hotas nu även den sociala sektorn av nedskärningar i miljonklassen.
Följande måste betonas vid denna tidpunkt:
Det finns många ungdomsvårdare och pedagoger i hemmen som gillar sitt jobb och är engagerade.
De är godhjärtade och fokuserar på barnen och deras välbefinnande.
Såsom förklaras i detalj ovan blir det emellertid alltmer omöjligt för dem att utföra sitt arbete
samvetsgrant och med den omsorg och uppmärksamhet som krävs.
Öppna dörren för handel med barn*
En annan aspekt som endast kortfattat berörs här är handel med barn.
I detta ogenomskinliga och knappt övervakade system är det lätt att få barn att försvinna obemärkt.
Detta drabbar bevisligen tusentals barn varje år.
Dessa barn kan hållas fångna i barnbordeller och även användas för rituella övergrepp.
På institutioner och hem är barnen ofta utlämnade åt vårdpersonalens godtycke och helt beroende av dem.
Detta öppnar dörren för missbruk och många skandaler har redan uppdagats.
Det stod klart att högt uppsatta politiker, domare, poliser och socialarbetare ofta var inblandade i övergrepp mot barn.
Se andra tidigare publicerade Kla.TV-program om detta ämne, som listas i eftertexterna under programmet.
Slutsats Det stod klart att barn traumatiseras och skadas för livet till följd av att de förs bort av socialtjänsten.
I många fall handlar det om vinst och barnet som en handelsvara och inte om att skydda det och skydda det från skada.
Systemet döljer och uppmuntrar detta missbruk.
Christidis förklarar detta på följande sätt:
Handlar det här om att utbildning tas över av staten?
Berövas föräldrarna alla sina rättigheter?
Redan 2002 sade Olaf Scholz till tidningen Die Welt: Vi vill erövra luftherraväldet över barnens sängar.
Och strax efteråt hade han sagt: Vi har, SPD har redan tagit upp luftsuveräniteten över sängarna.
I klartext innebär detta att staten ska ha så stort inflytande som möjligt över barnens uppfostran.
Föräldrarnas rättigheter åsidosätts och familjen störs utifrån.
Detta är i linje med den jämställdhetsagenda som antagits av FN.
Ett av målen är att avskaffa föräldrarnas rätt till sina barn för att genomdriva en
global, synkroniserad familje- och samhällsmodell.
För enligt genusideologin ligger ansvaret för barnens uppfostran och välfärd inte i första hand på familjen,
utan på staten och dess institutioner, skolor, ungdomsgårdar, internatskolor etc. </span
Trots alla skandaler och fakta som hela tiden läcker ut när det gäller bortförande av barn, stöld av barn och handel med
barn, finns det inga välgrundade undersökningar och avslöjanden på plats från den så kallade rättsstatens sida.
De offentliga medierna är också i stort sett tysta och varken publicerar skandalerna i stor
skala eller kräver ansvarsskyldighet från förövarna.
Vissa explosiva och vilseledande rapporter raderades från mediearkiven.
Så vad är dagens order för att stoppa detta?
Många organisationer, enskilda personer som engagerade läkare, psykologer och advokater som kämpar för barns
rättigheter har ett tydligt svar på detta: PR-arbete.
Dessa fakta måste offentliggöras.
I december 2023 anordnade exempelvis MWGFD e.V. ett pressymposium på temat Institutionella övergrepp på våra barn.
MWGFD och alla de som bryr sig om våra barns välbefinnande önskar att denna fråga uppmärksammas av alla
våra medborgare varje dag, som en röd varningslampa.
Vi måste alla se till att denna information sprids i stor skala.
Alla domare, åklagare, lärare, utbildare och läkare i synnerhet måste informeras och uppmanas att
göra sitt för att dränera detta obeskrivliga träsk.
Slutsatsen måste bli: Vi behöver modiga människor - tiden för att hålla tyst och ducka är över - nu behövs alla.