Људи су најлакше манипулисани и контролисани када им се колективно усади страх.
Данас, призивајући претњу светским ратом или климатском катастрофом, читаве популације се доводе у стање масовне хипнозе,
па чак и парализе изазване шоком, и тиме се остављају без моћи.
Трауматизована популација може потом бити приморана да прихвати најзлочиначкије законе, укључујући и одузимање права, као
што се већ догодило током инсцениране пандемије коронавируса.
Паралисано страхом од краја света, становништво тада гута или бесмислена упутства, попут сталnog ношења маски за прашину, или
бесмислене законе о грејању који данас чине стан недостижним.
Следећи документарни филм, "Масовна психоза", који објашњава ове софистициране стратегије психолошког ратовања
против човечанства користећи пример пандемије коронавируса, данас је релевантнији него икад!
Кровни појам "психоза" односи се на тешка ментална поремећаја у којима погођени губе контакт са стварношћу.
Када се ови симптоми појаве у целој групи људи, то се назива "масовна психоза".
Вековима су моћне личности стварале и искоришћавале овај анксиозни поремећај кад год су желеле да уведу
тоталитарни систем, јер су само под чаролијом заблуде људи спремни да се одрекну својих права.
Данас се страх потребан за ово углавном генерише медијима.
Али како ти будући тирани могу преобликовати људски ум на такав начин да делује против својих интереса?
Одговор пружа психологија, која је сковала термине као што су "прање мозга", "контрола ума"
и, као крајњи облик, "менцид" – убијање ума.
Методе Ивана Павлова: Кључ успешне индоктринације Иван Петрович Павлов био је руски лекар и физиолог који је, кроз своје
успешне експерименте обуке са псима, успео да покаже да се обрасци мишљења и понашања паса и људи могу "препрограмирати".
За своје експерименте на псима, све што му је требало било је звоно, храна за псе, пас и време.
Гладног пса је увек потекла пљувачка кад год би видео храну.
Павлов је затим звонио сваки пут када би хранио пса. Након много понављања, пас је био толико условљен да му је само звук звона
изазивао лучење пљувачке, чак и када храна није била доступна.
Павлов је био убеђен да се људски ум може обликовати на сличан начин.
Он је људе сматрао животињама, мада нешто развијенијим, али у суштини и даље животињама које се могу
условљавати стимулусима – а овај поглед на човечанство делили су и совјетски владари тог доба.
Из тог разлога Павлов је био веома охрабрен након што су Совјети преузели власт и добио је
дозволу да настави своје експерименте на људима.
1919. године Владимир Лењин је у дијалогу са Павловим рекао, и цитирам: "Желим да масе Русије
следе комунистички образац размишљања и реаговања."
Људе је могуће исправити и обликовати у оно што желимо да буду.
Коначни циљ комунистичког система био је трансформација људске природе.
И Павловљево истраживање је обезбедило теоријску основу за постизање овог циља.
Павловљеве методе биле су по мери за срж марксистичке идеологије – преваспитавање и репрограмирање људи.
Обично чист ум формира заштитни штит против таквог утицаја, али намерно изазваним умором, физичком слабошћу и психолошким стресом
експерименти су "сломили дух" и искључили логичко размишљање.
Интелигентни људи могли би бити индоктринирани – могло би се чак рећи обучени – подједнако лако као и једноставни умови.
Прање мозга, ментална тортура и лажне исповести
Прање мозга и лажне исповести које оно производи не треба замишљати у средњовековним терминима, као током
лова на вештице, када је мучена жртва једноставно признавала све само да би физичка мука престала.
Напротив, то је софистицирани ритуал систематске индоктринације и принуде да се особа обрачуна и самооптужи, са циљем да се униште
њена основна ставови и перцепције стварности и замене новим.
Холандски лекар и психолог Јост Меерлоо сковао је термин "менцид", што значи убијање ума.
Могло би се рећи и: убиство јасног размишљања.
Међутим, овај одавно постојећи злочин против разума је тек током 20. века ефикасно систематизован и даље усавршен.
Жртве таквог психолошког терора на крају су дале лажне исповести у које су и саме поверовале,
признајући злочине које никада нису починиле.
Следећи видео објашњава у којој мери је овај психолошки терор коришћен или тестиран у затворским логорима.
Овај психолошки терор је коришћен или тестиран у затворским логорима:
Фаза 1:
Прво су жртве биле исцрпљене, углавном не због тешког физичког насиља, већ због глади, хладноће, изолације и страха.
Маске које ограничавају дисање такође су се користиле, на пример у затворском логору у Гвантанами.
Постајање сталних питања и лишавање сна довели су до екстремног исцрпљења и потпуног очаја, до те мере до које
су моћници који спроводе прање мозга желели да досегну.
Колапс жртве био је обично изненадан.
Мирлоо је писао о овој фази и цитирам: "Као да се изненада претвори у потчињавање и потврђивање."
Од овог тренутка, у психоаналитичким терминима, паразитско над-ја живи у савести појединца, говорећи гласом свог новог господара.
Ова изненадна капитулација је несвесан и искључиво емоционалан процес и може чак изазвати оно што је познато
као "Стокхолмски синдром", у којем жртва злочина осећа одређену симпатију према починиоцу.
Фаза 2:
Након слома, лажна исповест је изнова и изнова читана и тако утискивана у мозак жртве.
Додатни аргументи и оправдања су такође изнети како би наратив деловао што веродостојније, иако је све било лаж.
Фаза 3:
Сада оптужени може дати лажно признање и оптужити и друге.
Један пример (међу многима) био је Френк Х. Швабл, високи официр Маринског корпуса Сједињених Америчких Држава
који је пао у руке кинеских комуниста током Корејског рата.
Након многих месеци заточеништва, он је признао – у великим детаљима – да су САД почињале биолошке ратне злочине у Кореји.
Повративши се у Сједињене Државе, он се бранио пред војним судом, говорећи: "Речи су биле моје, али мисли њихове."
Он је повукао своје сведочење и открио методе прања мозга којима је био подвргнут.
Међутим, не сви су имали исту менталну отпорност као Швабле.
Око једне трећине америчких војника које су Кинези узели за заробљенике постали су тврдокорни комунисти.
Прање мозга целог друштва
Баш као што је могуће систематски усадити стране мисли појединцу, тако је могуће учинити и великој групи.
Јер се друштво састоји од појединаца које је могуће манипулисати усађивањем скептицизма, неизвесности и страха.
У чланку из 1969. године у Die Zeit, чешки психолог Иво Планова (рођен 1934) описао је различите методе
које се користе за систематско деперсонализовање појединаца и колектива на следећи начин:
Према Планави, општа популација у тоталитарним режимима пада у апатију (равнодушност) према догађајима.
Ови апатични појединци више нису у стању да доносе свесне одлуке и да теже циљевима који
превазилазе њихово свакодневно зарађивање за хлеб.
Ова апатија може настати, као што је описано, кроз изненадан ментални слом или кроз спор процес самозапуштања.
Ова постепена, дугорочна метода трошења ума је још ефикаснија и одрживија, посебно када људи који су
на исти начин манипулисани живе у истом окружењу.
Једнако важни у овој варијанти су комплекс кривице – односно самооптуживање – и играње са надом.
Изнова и изнова људима се улива нада у нешто – што се потом не оствари – како би остали апатични и не би се побунили.
Поређење са тренутном "коронавирусном" политиком овде је заиста запањујуће.
И овде влада систематски ради са обећањима спасења, само да масе учине ово или оно.
Док појединачна "ре-едукација" спречава контакт са спољашњим светом, комуникација се контролише у већим групама људи.
– данас то доживљавамо кроз синхронизоване медије.
Постојана пропаганда доводи до два супротна ефекта:
Једна група развија апатију и постаје равнодушна, док друга – мања – група развија
побуну и жељу да открије истину иза пропаганде.
Идеални услови за дубоко дељење друштва које је раније мирно заједно живело, а то се поново дешава сада!
Бидерманов "Дијаграм принуде" и "Корона" мере
Алберт Д. Бидерман, друштвени научник у америчком Ратном ваздухопловству, описао је у свом такозваном "дијаграму
принуде" кинеске и корејске методе мучења које су коришћене за систематско преваспитивање америчких ратних заробљеника.
Према Бидерману, три главна елемента за ово су: зависност, слабост и страх.
Осам различитих техника "благих метода мучења", које су тесно међусобно повезане, претварају ментално независне појединце
у послушне појединце какви су потребни тоталитарном режиму.
Хајде да погледамо ових осам принципа изблиза и упоредимо их са тренутним мерама против коронавируса!
Принудне методе прања мозга према Алберту Бидерману Метод 1: Изолација / принудна монотонија / сензорна депривација
Кроз потпуну или групну изолацију, затвореници су изгубили сваку друштвену подршку и више нису могли да се бране.
Морао си да се стално забављаш, ниси имао довољно вежбе и сваки дан си имао исту досадну рутину.
Затварања због коронавируса и правила о одстојању имају исти ефекат.
Културни, спортски и породични обичаји се отказали, и што дуже изолација траје, то су последице по
физичко и ментално здравље погођених драматичније.
Проблеми менталног здравља су значајно порасли током карантина, посебно међу децом.
Метод 2: Монополисање перцепције
Пажња може бити усмерена само на непосредну хитност.
Остали стимули који би одвлачили пажњу од овога су блокирани.
Затвореници су били изложени мраку или јаком светлу, али су подједнако ефикасни били непрекидни говори и честа
понављања лажи и догми које су им требало усадити у главу.
Зар нас ово не подсећа на сталну засулу бескрајних бројева о случајевима коронавируса у медијима?
И, наравно, све већи напори да се цензуришу сви дисидентски гласови и ускрати им се приступ јавности,
без обзира колико су високи и поштовани стручњаци.
Метод 3: изазвано исцрпљивање, слабљење Очигледно, у неком тренутку људи се уморе.
Мучитељи су се смењивали, али заробљеник није могао.
Глад, изазване болести, лишавање сна и дуге испитивања били су само неки од начина који су се
намерно користили да би се изазвало исцрпљење.
Паралеле са коронавирусом:
Након годину и по упорне пропаганде, многи су већ одустали и дозволили владиној нарацији да им продре у ум.
Они су једноставно уморни од тога... и некако то чак можете и да разумете!
Већ сте достигли апатично стање које је описао Иво Планова.
Метод 4: Претње
Мучитељи су користили претње смрти, бескрајне изолације и затвора, као и претње породицама жртава, како би усадили страх и очај.
Само вештачки изазвана паника због инфекције коронавирусом нас је навела да прихватимо мере које су предузели политичари.
Деци је речено да ће угрозити своје деде и баке ако их посете, па чак и ако их загрле.
Заправо, већ је било јасно у пролеће 2020. године да је стопа смртности од коронавируса
била једнака оној код уобичајене сезонске грипе.
Ипак, ратно извештавање у медијима је настављено без престанка.
Унутрашњи стратешки документ Немачког министарства унутрашњих послова открива да су
ти страхови намерно створени и манипулисани.
Метод 5: Повремена попустљивост
Сада починиоци постају љубазни... с времена на време. Неочекиване љубазности и награде стварају емоционалну
везу и обезбеђују да се затвореник придржава правила.
Они буде наду у побољшање његове ситуације – наду која се обично не остварује, али га збуњује и деморалише.
То такође звучи познато, зар не?
Локдаун да – локдаун не, ово правило – оно правило, и ублажавање у најави.
Још само неколико недеља, па ћемо завршити...
Изнова и изнова се подижу наде да бисмо се ускоро могли вратити у нормалу.
То је део психолошке стратегије!
Метод 6: Демонстрација "свемоћи" и "свезнања" Затвореник се убеђује да је сваки отпор узалудан,
да је он инфериоран и да ће увек остати такав.
Паралелно са коронавирусом: Полицијска снага употребљена против демонстраната показује физичку надмоћ државне власти.
Чак и званични специјални извештач УН за мучење, Нилс Мелзер, је упозорио, и цитирам: "Полицијска бруталност
се широм света погоршава и уништава јавно поверење, друштвени мир, кохезију и демократију."
Владе морају да престану да третирају своје људе као непријатеље!
Метод 7: Деградација . Бити потпуно у туђој власти уништава сваку наду да ће отпор постићи било шта.
Ово сведенo затвореника на ниво детета или животиње.
Мучитељи то постижу понижавајућим казнама, прљавим окружењем, увредама и ругањем или
ускраћивањем затворенику било какве приватности.
Само маске су чиста понижења, а затим су ту тестови, које многи сматрају изузетно непријатним.
Кина је чак отишла толико далеко да је узимала аналне брисеве од јапанских држављана који су улазили у земљу.
Увреде или подсмевање људи који се не вакцинишу су уобичајене.
И колико је ефикасан покушај да се људе примами да се вакцинишу кобасицом или бургерom?
Зар те то не подсећа на Павловљеве псе, којима је потекла пљувачка кад би звоно звонило као знак за храњење?
Метод 8: Провођење тривијалних тврдњи
Затвореници су морали да се придржавају досадних, бескорисних протоколских правила.
Ово их је навикло да извршавају наређења својих владара, без обзира колико год она била бесмислена.
Бесмислене мере су биле на снази од самог почетка такозване пандемије.
На пример, на аеродрому при чекирању морају се одржавати минималне удаљености, а само неколико минута
касније ти исти путници седе близу једни других у авиону.
Сигуран сам да можете да се сетите још много примера на прву лопту, драги гледаоци!
Намера стратега иза овога је једноставна: не бисмо смели да мислимо, не бисмо смели ништа да
доводимо у питање, већ да научимо послушност.
Типична карактеристика диктатуре!
Закључак до сада: Чини се да су сви осам тачака овог "дијаграма принуде" испуњени у случају коронавируса.
Како успоставити тоталитарну државну власт?
Питање је: Како навести народ који је навикао на слободу и демократију да поново одрекне својих основних права?
Како се слободни људи могу претворити у поданике у тоталитарном систему?
Нажалост, ово је током историје учињено много пута, а управо сада овај подухват се поново спроводи – на глобалном нивоу.
Намерно изазвана масовна психоза описана горе је кључ за ово.
Према религијском научнику Артуру Верслуису, тоталитаризам је "савремени феномен потпуне централизоване државне
власти у комбинацији са истребљењем појединачних људских права".
Друштво је подељено на две групе: владаре, који су уздигнути до скоро божанског статуса, и масе,
које постају зависни поданици ове такозване "елите".
Обоје су у супротности са људском природом, јер су и владари само смртници склони грешкама, а претварање становништва у поданике
може се постићи само заблудама сличним реакцијама шизофреника.
Први корак је увек посејати страх, што је нарочито ефикасно у таласима психолошког терора.
Мирлоо пише, и цитирам: "Сваки талас терора открива свој ефекат јаче него претходни након паузе, јер
су људи још увек узнемирени претходним искуством."
Морал непрестано опада, а психолошки утицај сваке нове пропагандне кампање све је јачи;
она допире до јавности која је већ омекшана.
Истовремено, пропаганда доприноси замућивању умова маса.
Дезинформације о извору "претње" и природи "кризе" се систематски шире.
У доба интернета информације се посебно усмеравају или чак потпуно блокирају, односно цензуришу, помоћу алгоритама.
У зависности од тога шта је корисник претходно прегледао на интернету, сличне информације му се поново приказују.
Различите циљне групе могу стога развити потпуно различите перцепције стварности.
Технологија као фактор зависности, изолација као катализатор Пошто модерна пропаганда долази у облику привлачне технологије
– паметних телефона, интернета, телевизије итд. – она се широко и са ентузијазмом конзумира, а многи људи су на њој зависни.
И то је најефикасније када су људи ограничени у својим друштвеним контактима.
Није свако заслепљен пропагандом, због чега се "социјално дистанцирање" користи да би се неутралисала корективна снага оних
који нису били под утицајем сталне лавине лажних информација.
Јуст Меерлоо пише, и цитирам: "Изолација и стрпљиво понављање стимулуса су неопходни за припитомљавање дивљих животиња."
Тоталитаристи су се придржавали овог правила.
Они знају да могу најбрже да услове своје политичке жртве ако их држе у изолацији.
Када је становништво довољно дуго било потресено таласима психолошког терора, оно постаје
безнадежно и рањиво. Људи жуде за уређеним светом.
У овом тренутку тоталитаристи нуде такав свет – али по цени слободе, по цени контроле над сопственим животом.
Некада слободни и независни људи постали су покорни и послушни поданици!
Лажи и конфузија као корисни алати Жртве тоталитарних режима намерно се уче да лажу.
Постојано слушање лажних порука које намерно изнова и изнова мењају смер збуњује логичко размишљање до
те мере да неки људи престану да се бране од лажи.
Људи постају пасивни и унутрашње усвајају наратив у целини.
Слободно размишљање се повлачи у други план, а индоктринација заузима његово место.
Језик је важна компонента такве пропаганде.
Речи губе своје првобитно значење, и то је такође фронтални напад на ум.
Људи су створења навике.
Полако, постепено, али сигурно, грађани се навикавају на несавршен систем.
Лако је препознати тоталитарне структуре у удаљеним земљама или у историјској ретроспективи.
Када погледате Северну Кореју, на пример, сви на Западу вероватно кажу: Каква луда култова! Нажалост, међутим, почетке није тако
лако уочити када сте сами у томе заглављени, као што смо ми сада!
Такође се навикавамо на послушност и поштовање ауторитета!
Зар те то не подсећа на мрачне дане у нашој земљи?
Почињући са "разумом", а затим одлутавши у лудило Већина идеологија привлачи своје следбенике
разумним – или барем разумним наизглед – идејама.
Узмите коронавирус, на пример: идеја да се заразна болест шири у глобализованом свету
одговара доминантним ставовима становништва.
Зато је већина људи у почетку подржала мере заштите здравља.
У одређеном тренутку у процесу прања мозга, међутим, логика више не игра улогу.
Апсурдно, али је заправо супротно тачно.
Противречности даље учвршћују моћ идеологије, као што показује пример фундаменталистичких религија. Феномен
такозваних "утрошених трошкова" такође игра значајну улогу.
Утрошени трошкови – другим речима, утрошени или неповратни трошкови – значе да сте већ уложили толико времена
и енергије, а можда и новца, у пројекат да је тешко или немогуће признати тај пројекат као грешку.
Скршени обећања су систематска Да ли бисмо и даље требало да се изненадимо када политичари након свог избора
поступају као да мисле: "Шта ме брига шта сам рекао јуче?"
Повређена обећања су систематска, и у политици уопште и у вези са коронавирусом.
Нема краја мерама, нема имунитета кроз вакцинацију, нема краја ношењу маски и сличних обавеза за вакцинисане особе.
Ипак, већина становништва и даље верује својим владама, па чак и медијима.
Ово је пример горе поменутог "Стокхолмског синдрома" и означава глобални клизај становништва у идеологију.
Страх од укидања мера против коронавируса Можемо видети колико је пропаганда већ била успешна по чињеници да неки људи
више не желе да се врате у свет без мера против коронавируса.
Унутрашњили су идеологију до те мере да су развили "синдром пећине" – страх од нормалности.
Такви људи затим врше притисак на оне који мисле другачије, који нису наседели на лажи
и који чезну за повратком у нормалан живот.
Управо ово је оно што тоталитарни режим треба: притисак не само "одозгора" – односно од владе и
медија – већ и "са стране" – односно од суграђана.
У овом тренутку желимо да предамо реч нашем колеги
Драги гледаоци, гледајући ову анализу новина ExpressZeitung, не може се а да се не посумња да иза свих ових
противречних и често потпуно апсурдних правила и забрана стоји изузетно добро осмишљена и perfidna стратегија.
Чини се да се овде води софистицирани психолошки рат против човечанства.
Погледано из овог угла, све ове мере имају смисла – из перспективе оних који вуку конце! Ова анализа је застрашујућа.
Али само суочавањем са овим непријатним и неугодним проблемом можемо предузети одговарајуће контрамере.
Једна важна информација је сама информација. Молим вас, поделите овај програм! Да би што више људи могло да разуме
програм прања мозга који се спроводи и да му ставе крај.
У следећим референцама такође ћете наћи линк до новина Express, где можете наручити оригинално издање за читање.